Постанова
Іменем України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/15394/19
 
провадження № 61-4577св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
особа, яка звернулася із касаційною скаргою, -  ОСОБА_2 ,
представник ОСОБА_2 - адвокат Малойван Євген Ігорович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Малойвана Євгена Ігоровича, на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2019 року у складі судді Мельникової І. Д. та постанову Харківського апеляційного суду                                 від 13 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Бурлаки І. В., Пилипчук Н. П.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
Короткий зміст заяви 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову.
Заява обґрунтована тим, що він має намір звернутись до суду з позовом про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Харківської міської ради про передачу у власність ОСОБА_2 та іншим особам шляхом приватизації державного житлового фонду квартири АДРЕСА_1 та скасувати свідоцтво про право власності на житло видане 29 березня 2019 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та визнати його таким, що має право на звернення до органу приватизації щодо набуття у власність указаної квартири шляхом приватизації.
Заявник зазначав, що можливе відчуження указаної квартири                       ОСОБА_2 значно утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення його позову.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив суд забезпечити його позов шляхом заборони відчуження будь-яким шляхом квартири АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. 
Заборонено відчуження будь-яким шляхом квартири АДРЕСА_1 .
 
Суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження будь-яким шляхом квартири може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . При цьому спір по суті не вирішується.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката                         Малойвана Є. І., залишено без задоволення. 
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2019 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження будь-яким шляхом квартири, оскільки наявна загроза відчуження спірної квартири і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
06 березня 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат                         Малойван Є. І., засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Московського районного суду м. Харкова                  від 25 вересня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду                     від 13 лютого 2020 року(надійшла до суду 12 березня 2020 року), в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення посилаючись на порушення судами норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову залишити без задоволення.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                                     № 643/15394/19 з Московського районного суду м. Харкова. Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.
 
У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неповне з`ясування судами фактичних обставин справи, неповне дослідження та надання правової оцінки наявним у справі доказам, зокрема те, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції спірна квартира не належала ОСОБА_2 , оскільки 
з 23 вересня 2019 року власником цієї квартири є ОСОБА_3 , тобто стороння особа та якого, у порушення вимог частини другої статті 151 ЦПК України не зазначено у заяві про забезпечення позову, як особу, що може отримати статус учасника справи.
Судами не враховано, що обтяжуватися можуть лише права відповідача, 
а не будь-якої сторонньої особи.
Крім того, ухвала Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2019 року не відповідає вимогам частини першої статті 260 ЦПК України, оскільки судове рішення взагалі не містить мотивувальної частини, 
що суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному                    у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 9901/241/19 (провадження № 11-486сап19).
Відзиви на касаційну скаргу до суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-7).
 
Згідно з довідки комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_4 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 8).
 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна                  від 05 грудня 2019 року щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_1                        є ОСОБА_3 (а.с. 37-38).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року  № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з положенням абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Малойвана Є. І., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права, а доводи та вимоги касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову,                                ОСОБА_1 посилався на те, що всупереч ухвали Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року,                               в частині заборони на передачу спірної квартири у власність, у тому числі шляхом приватизації, право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 , а 23 вересня 2019 року право власності на спірну квартиру набув ОСОБА_3 .
 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
 
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав                    і законних інтересів інших осіб.
 
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності                         і процесуальної рівноправності сторін.
 
Верховний Суд погоджується з висновками судів про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки існує обґрунтоване припущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 та є співмірними із заявленими позовними вимогами.
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що розгляд заяви про забезпечення позову відбулося без врахування того, що існує новий власник квартири - ОСОБА_3 , є безпідставними та не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки заяву про забезпечення позову подано до пред`явлення позову. 
 
Крім того, ОСОБА_3 судові рішення не оскаржив.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процессу.
 
Питання щодо складу осіб, а саме вступу у справу, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (стаття 197 ЦПК України), яке ще не відбулося.
 
Доводи касаційної скарги про те, що районний суд не достатньо мотивував ухвалу суду не є підставою для скасування судового рішення, оскільки цей недолік усунуто при апеляційному перегляді.
 
Посилання в касаційній скарзі на відсутність будь-яких загроз невиконання чи утруднення виконання рішення у даній справі, спростовуються встановленими судами обставинами у справі, оскільки між сторонами існує спір щодо нерухомого майна та заявник ставить під сумнів законність набуття такого права ОСОБА_2 . 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд                    у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Малойвана Євгена Ігоровича, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               Д. Д. Луспеник
                                                                                                             Б. І. Гулько
                                                                                                             Р. А. Лідовець