ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року	Львів	Справа № 807/2340/15 пров. № А/857/986/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Матковська З.М.

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року (головуючий суддя Луцович М.М., м.Ужгород, проголошено о 09:46:40, повний текст складено 19 вересня 2019 року) у справі № 807/2340/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним і скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В:
12 листопада 2015 року ОСОБА_1 (далі -позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Хустської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 29 жовтня 2015 року №Ф0011471701 та рішення №0011461701 про застосування штрафних санкцій.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що в період з 29 вересня 2015 року по 07 жовтня 2015 року податковий орган провів документальну планову виїзну перевірку, за результатом якої було складено акт від 15 жовтня 2015 року. №272/17 та винесено вимогу №Ф-0011471701 про сплату боргу (недоїмки).  
Позивач наголошував, що ним своєчасно подавалися звіти про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску, при цьому відповідачем протиправно суму чистого доходу зазначено, як середньомісячний річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. Тому, позивач вважав рішення відповідача неправомірними.
У судовому засіданні 19 липня 2019 року замінено відповідача - Хустську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Закарпатській області на правонаступника - Головне управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач,  податковий орган, ГУ ДФС у Закарпатській області).
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року позов задоволено: 
- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.10.2015 року №Ф0011471701;
- визнано протиправним та скасовано рішення №0011461701 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29 жовтня 2015 року;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1157,20 грн.
Не погодившись з рішенням  суду першої інстанції, ГУ ДФС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги податковий орган покликається на те, що за результатом проведеної перевірки позивача, як самозайнятої особи, що здійснює незалежну професійну діяльність приватного нотаріуса, було встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок. Зазначає, що  відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб визначений законодавством України.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. 
Відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.205 цього Кодексу. 
Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку платника податків - позивача, який проводить незалежну професійну діяльність, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, а також  дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року.
Результати перевірки зафіксовано в акті від 15 жовтня 2015 року №272/17, в якому зазначено, що в наслідок проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків - ОСОБА_1 встановлено порушення:
-           абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п.11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування у загальному розмірі за 2014 рік - 66756,56 грн., 
-          п.п.70.16.1 п. 70.16 ст. 70, п.176.2 ст. 176, п. 2 ст. 119 ПК України, а саме подання податкових розрахунків за 1, 2, 3 квартал 2014 року з недостовірними відомостями, які призвели до зміни платника податків.
За результатами проведеної перевірки відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29 жовтня 2015 року №Ф0011471701 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 66756,56 грн., та прийняв рішення №0011461701 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29 жовтня 2015 року в сумі 3337,83 грн. 
Позивач вважав рішення податкового органу протиправними, а тому звернувся в суд з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішень податкового органу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.
Частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 178.4 статті 178 Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.
Пунктом 5 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» визначено, що мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Пунктом 4 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» передбачено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.
  Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Частиною восьмою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.
  Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.
  Отже, приватні нотаріуси зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року, та звітним періодом для них є календарний рік.
Відповідно до пункту 3.4 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року №22-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за №1014/18309, фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 1 травня року, наступного за звітним періодом. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.
Таким чином, сума доходу приватного нотаріуса, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.
Тобто сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок в графі «усього» таблиці 3 Додатка №5 до Порядку №22-2, має відповідати чистому оподатковуваному доходу, заявленому в податковій декларації про майновий стан і доходи.                    
До зазначеної суми, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, застосовується відповідна ставка, визначена у частині одинадцятій статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» (34,7%).
Водночас вказані норми законодавства, не зобов`язують самозайнятих осіб (приватного нотаріуса) проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахованого шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців. Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить такі дані до таблиці 3 Додатка №5 відповідно до Порядку №454 та Порядку №22-2. Єдиною вимогою при цьому є відповідність загальної суми за період 12 місяців річній податковій декларації.
Згідно Акту перевірки, задекларована позивачем сума доходу за 2014 рік складає 363027,00 грн., при цьому за даними звітів сума доходу на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, складає 34104,00 грн.
Водночас, як видно зі змісту акту перевірки, відповідач, за результатом проведеної перевірки, вказав суму чистого оподатковуваного доходу на який нараховується єдиний внесок в розмірі 363027,00 грн., яка є аналогічною сумі доходу заявлені позивачем в податковій декларації, при цьому відповідачем зазначено, що сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, складає 226 486,01 грн. 
Разом з тим, суд констатує, що обов`язок ділити дохід, отриманий позивачем за рік в рівних частинах на кількість місяців у яких такий дохід отримано, для визначення доходу на який нараховується єдиний внесок, нормами чинного законодавства не передбачений.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 червня 2019 року по справі №803/302/16 адміністративне провадження №К/9901/13336/18.
Отже, судом встановлено, що задекларована позивачем сума доходу, з якої було розраховано єдиний внесок за 2014 рік, відповідає показникам чистого оподатковуваного доходу, заявленим в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік. При цьому, здійснений позивачем розподіл річної суми чистого оподатковуваного доходу не суперечить вимогам чинного законодавства України.
Також, як встановлено в ході розгляду справи по суті, та підтверджується відомостями облікової картки, позивачем було сплачено до бюджету розраховану ним суму єдиного внеску за 2014 рік.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з. ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи доводи скаржника, Суд виходить з того, що всі його доводи, викладені в апеляційній скарзі, збігаються з доводами, викладеними у запереченні на позов, досліджувалися судом першої інстанції з наданням їм належної правової оцінки. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, в апеляційній скарзі не зазначено.
В розумінні  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права.
Відповідно до   ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 807/2340/15-без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	З. М. Матковська