П О С Т А Н О В А
                              І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
17 червня 2020року                                                                                  м. Київ
         
Справа № 359/10645/18
Провадження: № 22-ц/824/6837/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.
секретар Гулієв М.Д.о,
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора Домберга Ігоря Михайловича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Домберг" 
на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Чирки С.С.,
 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Домберг" до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,
                                               
в с т а н о в и в :
 
В грудні 2018 року ТОВ «Домберг»  звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.05.2017 року між ТОВ «Домберг» та ОСОБА_1 було укладено договір № 01564 на виготовлення, поставку та монтаж дерев`яних меблів. Згідно умов договору загальна ціна роботи - 127 744 доларів США, що еквівалентно 3 610 045, 44 грн. Після підписання договору замовником було сплачено лише 75 000 доларів США, що еквівалентно 2 119 500 грн передоплати, а не 70 % у розмірі 89 420, 80 доларів США ( 2 527 031 грн.), як передбачено п. 4.3.1 договору. Після здійснення підрядником доставки кухні та гардеробної замовник відмовилась від сплати залишку передбачених договором коштів. На момент звернення із вказаним позовом замовник мала сплатити підряднику 90 % від ціни роботи, що становить  3 249 040,89 грн, фактично замовником було сплачено 2 402 700 грн, отже, заборгованість замовника перед підрядником за договором складає  846 340,89 грн, яку позивач і просив стягнути з відповідачки на свою користь. 
В лютому 2020 року ТОВ «Домберг»  подало до суду заяву про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим,  що 22.01.2020 року у мережі Інтернет на сайті ОЛХ було виявлено об`яву щодо продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 296,4 кв.м. Даний житловий будинок є тим самим будинком, в якому зареєстрована ОСОБА_1 та 1/2 якого належить їй на праві приватної власності, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Окрім того, як свідчать відомості з реєстру МВС України, за ОСОБА_1 зареєстровані 2 автомобілі VolkswagenTouareg, та LandRover RangeRover. Отже, ОСОБА_1 будучи попередженою про можливість стягнення з неї грошових коштів судовим шляхом та обізнаною про наявність судової справи проти неї, почала здійснювати заходи щодо відчуження майна, що належить їй, з метою ускладнення або взагалі унеможливлення виконання рішення суду. За таких підстав просило суд накласти арешт на 1/2 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1145772132208, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та накласти арешт на транспортні засоби, які належать ОСОБА_1 на праві власності, а саме автомобіль VolkswagenTouаreg 2013 р.в. та автомобіль LandRover RangeRover 2014 р.в.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2020 року заяву залишено без задоволення.
Не погодившись із таким судовими рішенням, директор Домберг І.М. інтересах ТОВ "Домберг" подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ "Домберг" про забезпечення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що  предметом даного спору є зобов`язання виконати умови договору шляхом перерахування грошових коштів. Зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами, при цьому розмір позову є досить значним - 846 340,89 грн. та носить, зокрема, майновий характер. Заява про забезпечення позову містить достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення  може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову. Також існує наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права позивача та поновлення його порушених прав та інтересів у випадку задоволення позовних вимог.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
  У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Чистякова Н.О. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на безпідставність поданої апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2020 року залишити без змін як законну та обґрунтовану.
В судовому засіданні адвокат Булах М.А.  підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просилаїї задовольнити.
Адвокат Чистякова Н.О. в інтересах ОСОБА_1 просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ "Домберг" про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки заявником не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання можливого рішення суду.
Колегія суддів не погоджується з такимвисновком суду першої інстанції з огляду на наступне.  
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Згідно з ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі здоволення позову.
Слід зазначити, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення, у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Як убачається із матеріалів справи, між сторонами існує спір, предметом якого є вимога про захист порушених прав і законних інтересів позивача внаслідок невиконання відповідачкою умов договору № 01564 на виготовлення, поставку та монтаж дерев`яних меблів.
Предметом даного позову позивача є немайнова вимога щодо зобов`язання ОСОБА_1 виконати умови договору шляхом перерахування на користь позивача суми заборгованості.
Оскільки позивачем заявлена вимога немайнового характеру, обраний ним вид забезпечення пред`явленого позову у вигляді накладення арешту на нерухоме та рухоме майно відповідача не відповідає предмету заявлених позовних вимог. 
Навіть у разі заявлення вимог майнового характеру не можна вважати співмірним обраний позивачем способом забезпечення позову з обсягом заявлених позовних вимог, оскільки, виходячи із загальновідомої орієнтовної ринкової вартості аналогічного майна станом на момент розгляду даної заяви, його вартість значно перевищує зазначений позивачем розмір заборгованості  відповідачки за невиконання умов договору.
Також слід відмітити, що матеріали справи не містять відомостей стосовно ринкової вартості Ѕ будинку та автомобілів, на які ТОВ «Домберг» просить накласти арешт.
Вказуючи на необґрунтованість вжитих заходів щодо забезпечення позову, суд першої інстанції не дослідив питання наявності чи відсутності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, та як наслідок, не звернув увагу на те, що доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачки не відповідають змісту позовних вимог та не пов`язані з суб`єктивними правами позивача на предмет спору.
Наведені обставини свідчать, що суд першої інстанції по суті ухвалив правильне рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову,  однак, виходив з інших мотивів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Ураховуючи вищевикладене колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2020 року шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови,  а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу директора Домберга Ігоря Михайловича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Домберг" задовольнити частково.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.   
 
Повне судове рішення складено 18.06.2020 року.
 
Головуючий                                                                                       Т.О. Невідома
 
Судді                                                                                                    Д.Р. Гаращенко
                                                                                         
                                                                                                          А.А. Пікуль