Номер провадження: 22-ц/813/3038/20 
Номер справи місцевого суду: 521/8746/18
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ) про повернення боргу за договором позики, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Мазун І.А. 18 червня 2018 року у м. Одеса, -
встановила:
 
У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 ) про повернення боргу за договором позики (т. 1 а.с. 2-4).
Одночасно з позовом, було надано заяву про забезпечення позову (т. 1 а.с. 14-15).
В обгрунтування заяви ОСОБА_3 посилався на те, що 17 грудня 2014 року ОСОБА_4 взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 5 600 000 грн., які зобов`язувався повернути до 17 травня 2018 року, про що було складено розписку. На даний час відповідач свого боргового зобов`язання не виконав, борг не повернув, а оскільки предметом спору являється велика сума грошових коштів, та оскільки за відповідачем зареєстроване вищезазначене майно, наявний ризик відчуження об`єктів нерухомості іншим особам, що може призвести до значного ускладнення виконання рішення та вимушеної необхідності додатково оспорювати інші акти та правочини.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер: 5110136900:13:003:0047, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . В іншій частині клопотання відмовлено. Зустрічне забезпечення не застосовано (т. 1 а.с. 28-29).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ) просить ухвалу суду скасувати, матеріали справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку представника апелянта, судом не було враховано, що позовні вимоги ОСОБА_3 є надуманими та вигаданими, дійсності не відповідають. Зокрема, на думку адвоката, судом не було надано правової оцінки тому факту, чи мав ОСОБА_3 фінансову можливість позичити велику суму грошей відповідачу. Крім того, судом не було перевірено, чи володіє ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) українською або російською мовами, і чи мав він можливість підписати боргову розписку (т. 1 а.с. 130-133).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову передбачено частиною 1 статті 150 ЦПК України; відповідно до положень даної норми процесуального права позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року “Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”, надалі – Постанова). 
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
Відповідно до п. 4 Постанови суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є повернення боргу за договором позики у значному розмірі - 5 600 000 гривень. 
Таким чином, пред`явлені позовні вимоги є вимогами майнового характеру, відтак, забезпечення їх накладенням арешту на нерухоме майно є обгрунтованим. 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19 січня 2018р., відповідачу на праві власності належать: квартира АДРЕСА_1 ; садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка кадастровий номер: 5110136900:13:003:0047, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами. 
Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30 січня 2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Співмірність вжиття заходів забезпечення позову відображено у практиці Європейського Суду з Прав Людини.
Так, у справі «Мікалефф проти Мальти» Суд визнав можливість застосування статті 6 до попередніх заходів та зазначив, що має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право.
Проміжне рішення може бути еквівалентне попередній або забезпечувальним заходам і процедурам. Такий принцип застосовується і у визначені застосування статті 6 (справа «Меркіка та інші проти Мальти».
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Крім того, з урахуванням доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов вірного висновку, що неприйняття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного майна на користь інших осіб.
Таким чином, за наявності факту пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються арештом майна, співмірність заходів забезпечення позову заявленим вимогам тощо, у суду першої інстанції були наявні підстави для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є надуманими та вигаданими, дійсності не відповідають. Зокрема, на думку адвоката, судом не було надано правової оцінки тому факту, чи мав ОСОБА_3 фінансову можливість позичити велику суму грошей відповідачу. Крім того, судом не було перевірено, чи володіє ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) українською або російською мовами, і чи мав він можливість підписати боргову розписку.
Колегія суддів зауважує, що вказані доводи апеляційної скарги є, фактично, запереченням на позовну заяву, яка Одеським апеляційним судом не розглядалась, а тому вказані доводи не мають правового значення при вирішенні питання щодоправомірності забезпечення позову.
Так, колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
У даному випадку, при вирішенні питання щодоправомірності забезпечення позову, надання судом правової оцінки викладеним у апеляційній скарзі доводам, зокрема, про те, що: позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними; судом не з`ясоване питання, чи мав ОСОБА_3 фінансову можливість позичити велику суму грошей відповідачу; судом не враховано, що ОСОБА_4 взагалі не знайомий із ОСОБА_3 тощо, - фактично буде означати вирішення спору по суті до ухвалення рішення в цивільній справі, що, з огляду на положення діючого законодавства, є неприпустимим.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягала задоволенню.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування  відсутні.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року – залишити без змін.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 08 травня 2020 року.

      Головуючий                                                       С.О. Погорєлова 
      
Судді                                                         О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін