Постанова
Іменем  України 
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 148/665/19
 
провадження № 61-13991 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач),                 Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ;
суб`єкт оскарження -Тульчинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області;
представник суб`єкта оскарження - ОСОБА_5 ;
стягувач - ОСОБА_3 ;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2019 року у складі судді Ковганича С. В. та постанову Вінницького апеляційного суду             від 03 липня 2019 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О.,                         Рибчинського В. П., Денишенко Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 
 
Короткий зміст скарги 
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Тульчинський РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області) Бедей Н. М.
 
Скарга мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 05 листопада 2012 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
За усною домовленістю з ОСОБА_3 було вирішено не звертати вказане рішення до примусового виконання, оскільки він у добровільному порядку зобов`язався виконувати вказане рішення, утримуючи дітей та надаючи грошові кошти безпосередньо ОСОБА_3 .
Зазначав, що нещодавно йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 226/5175/12, виданого                     05 листопада 2012 року Тульчинським районним судом Вінницької області, про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. 
Вказував, що у порушення вимог статей 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бедей Н. М. не направляв йому копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 35324206 від 20 листопада                      2011 року, у зв`язку з чим він не знав про наявність вказаного виконавчого провадження.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бедей Н. М. щодо ненаправлення йому у передбачений законом спосіб постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 35324206                             від 20 листопада 2011 року, зобов`язати державного виконавця Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бедей Н. М., а у разі, якщо такий не працює на вказаній посаді, - державного виконавця Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, на примусовому виконанні якого перебуває відповідне виконавче провадження, надіслати йому постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 35324206                             від 20 листопада 2011 року рекомендованим поштовим відправленням на вказану у виконавчому литі адресу, а також на адресу його реєстрації. 
Разом зі скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку звернення до суду з даною скаргою, мотивоване тим, що ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження 26 лютого 2019 року, тривалий час займався пошуками адвоката, який би міг надати йому професійну правничу допомогу, тому пропустив встановлений законом десятиденний строк звернення до суду з даною скаргою.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2019 року у поновленні ОСОБА_1 строку звернення до суду зі скаргою відмовлено.
Скаргу ОСОБА_1 , подану в порядку статті 447 ЦПК України, про визнання неправомірними дій державного виконавця Тульчинського                  РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бедей Н. М. залишено без розгляду.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржником пропущено строк для звернення до суду зі скаргою, встановлений частиною першою статті 449 ЦПК України, та не доведено поважності причин пропуску строку, починаючи з дня, коли він міг дізнатися про існування виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів. Наведені ОСОБА_1 причини пропуску зазначеного строку не підтверджені належними та допустимими доказами та не свідчать про те, що боржник не мав можливості звернутися за захистом своїх прав у встановлений законом строк.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 квітня                  2019 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказана скарга подана заявником з пропуском десятиденного строку на її подання та відсутні підстави для поновлення строку подачі скарги. Так, про зміст постанови про відкриття виконавчого провадження боржник дізнався 26 лютого 2019 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, а скаргу подав до суду 04 квітня 2019 року, тобто з пропуском десяти днів з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав. Посилання ОСОБА_1 на те, що скаргу ним подано з пропуском десятиденного строку через пошуки адвоката, не є поважною причиною пропуску строку та не може бути підставою для його поновлення.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                            від 02 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 148/665/19 із Тульчинського районного суду Вінницької області.
 
У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що аліменти на користь дітей він сплачував добровільно за домовленістю з ОСОБА_3 , а не в примусовому порядку в межах виконавчого провадження, про існування якого йому було не відомо. Квитанції про сплату аліментів, наявні у матеріалах виконавчого провадження, не свідчать про його обізнаність про наявність виконавчого провадження з примусного стягнення з нього аліментів. Вважав, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Також зазначав, що автором тексту ухвали суду першої інстанції є не суддя Ковганич С. В., а особа ОСОБА_4 , що підтверджується відображеними відомостями системи Д-3 штрих-коду в нижній частині ухвали суду.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що постановою 20 листопада 2012 року державного виконавця Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бедей Н. М. відкрито виконавче провадження № 35324206 з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 10 серпня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття.
 
Судами досліджувались матеріали виконавчого провадження № 35324206, з яких встановлено, що боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 26 лютого 2019 року (а. с. 24).
 
Зі скаргою на дії державного виконавця Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бедей Н. М. боржник звернувся 04 квітня 2019 року, тобто з пропуском десятиденного строку, встановлено частиною першою статті 449 ЦПК України, з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав (а. с. 1-4).
 
У клопотанні про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою ОСОБА_1 посилався на те, що тривалий час займався пошуками адвоката, який би міг надати йому професійну правничу допомогу, тому пропустив встановлений законом десятиденний строк звернення до суду з даною скаргою (а. с. 10-11).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до частини першої, другої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
 
Згідно з частиною першою, другою статті 385 ЦПК України (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
 
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14, судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду.
 
Доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ            від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
 
Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду із скаргою та залишаючи скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Тульчинський РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бедей Н. М. щодо ненаправлення боржнику у передбаченому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця надіслати боржнику вказану постанову рекомендованим поштовим відправленням за адресою, вказаною у виконавчому листі та адресою його реєстрації без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що вказана скарга подана з пропуском десятиденного строку на її подання та відсутні підстави для поновлення строку подачі скарги.
 
Доводи касаційної скарги про те, що аліменти на користь дітей                         ОСОБА_1 сплачував добровільно за домовленістю з ОСОБА_3 , а не в примусовому порядку в межах виконавчого провадження, про існування якого боржнику нічого не було відомо, не дають підстав для скасування судових рішень, оскільки боржник про зміст постанови про відкриття виконавчого провадження дізнався 26 лютого 2019 року, а скаргу подав до суду 04 квітня 2019 року, тобто з пропуском десяти днів з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав.
 
Посилання ОСОБА_1 на те, що скаргу ним подано з пропуском десятиденного строку через пошуки адвоката, не є поважною причиною пропуску строку та не може бути підставою для його поновлення.
Безпідставними є також посилання в касаційній скарзі на те, що порушення прав ОСОБА_1 є триваючим, а тому він не пропустив строк для подання скарги, оскільки зазначені доводи не гуртуються на вимогах частини першої статті 449 ЦПК України, частини першої статті 385 ЦПК України (в редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), відповідно до яких скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи (або) свобод.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки доказів, що з огляду на статтю 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 квітня              2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 липня                     2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара