ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/17428/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С.,  Сухового В.Г., 
за участю секретаря судового засідання - Савінкової Ю.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2019 року (головуючий - Смірнова Л.Г., судді - Дідиченко М.А., Сулім В.В.) і додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 31 жовтня 2019 року (головуючий - Смірнова Л.Г., судді - Дідиченко М.А., Кропивна Л.В.) у справі
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державного підприємства "Калуська теплоелектроцентраль - нова",
про стягнення 7 949 509, 73 грн 
(представники сторін у судове засідання не з`явились)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі також "Позивач") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі також "Відповідач") 7 979 509, 73 грн, з яких: 141 068, 34 грн - пеня, 367 220, 90 грн - 3% річних, 7 441 220, 49 грн - інфляційні втрати.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 44/1-105-БО-15 купівлі-продажу природного газу від 20.12.2012 (далі також "Договір").
Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
2. В ході розгляду цієї справи суди встановили, що 20.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 44/1-105-БО-15, відповідно до умов якого (п. 1.1, п. 2.1) продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2013 році (з 01.01.13 по 31.12.13) природний газ обсягом 3687,367 тис. куб. м, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі також - газ).
2.1. Газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями    та іншими споживачами (п. 1.2 Договору).
2.2. Згідно з п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.
2.3. Відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.
2.4. Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ України. Ціна за 1000 куб. м газу становить 3509,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. Всього 4661,74 грн з ПДВ.
5.5. Сторонами в п. 6.1, п. 6.2 Договору погоджено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
2.6. Строк дії договору сторонами погоджено розділом 11 Договору, яким встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання та скріплення печатками, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
3. Поряд з цим, суди встановили також, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2014 у справі №  910/11450/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014, задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" 10    322    897, 02 грн основного боргу, 118    395,39 грн інфляційних втрат, 238    242,02    грн 3 % річних та 610    154, 29 грн пені.
3.1. 21.11.2014 Господарським судом міста Києва був виданий наказ на примусове виконання рішення в справі № 910/11450/14.
4. Як стверджує Відповідач та не заперечувалось Позивачем повне погашення заборгованості за спірний період (січень, вересень - грудень 2013 року) вартості поставленого Відповідачу природного газу мало місце 24.06.2015.
5. 26.11.2015 Позивачем та Відповідачем був складений та засвідчений підписами обох сторін акт звіряння розрахунків, з якого вбачається, що за спірним договором станом на 30.10.2015 заборгованість відсутня.
6. Окрім того, на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 у справі № 910/11540/14 у виконавчому провадженні Відповідачем 24.06.2015 було сплачено 11    999    839, 28 грн, з яких 10    908    944, 80 грн - основний борг, 1    090    894,  48 - виконавчий збір. 
7. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначив, що Відповідач не своєчасно виконав зобов`язання щодо погашення заборгованості за Договором, стягнутої рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2014 у справі №  910/11450/14, у зв`язку з чим має сплатити 141 068, 34 грн - пені, 367 220, 90 грн - 3% річних, 7 441 220, 49 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення боржника. 
Короткий зміст і мотиви судових рішень
8. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 позовні вимоги у даній справі задоволено.
8.1. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача пеню в розмірі 141 068,34 грн, 3% річних у розмірі 367    220,90 грн, 7    441    220,49 грн інфляційних втрат та 119    242,65 грн судового збору.
8.2. Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що Позивачем доведено факт порушення Відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати отриманого природного газу. При цьому, суд визнав преюдиційними обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 у справі № 910/11540/14.
9. За наслідками перегляду цієї справи в апеляційному порядку, постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 рішення господарського суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову у позові. 
9.1. Ухвалюючи рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що правовідносини, які скалилися між сторонами даного спору підпадають під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому оскільки заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором була сплачена до набрання чинності вказаним Законом, нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат є неправомірним.
9.2. Поряд і цим, апеляційний суд дійшов висновку також і про обґрунтованість вимог Відповідача в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнув з Позивача 20 000 грн витрат на правову допомогу, яку перший отримав у місцевому господарському суді. 
10. Крім цього, додатковою постановою від 31.10.2019 апеляційний господарський суд задовольнив заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про розподіл судових витрат і стягнув з Позивача на користь Відповідача 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених останнім при розгляді справи у суді апеляційної інстанції. 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
11. Не погодившись із рішеннями апеляційного суду, Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційними скаргами у яких просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 і додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2019 у даній справі скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 залишити в силі. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційних скарг Позивача
12. Суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 1, 3, 5 частину 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також статті 526, 629, 631 та 654 Цивільного кодексу України, статті 193, 216-217 Господарського кодексу України. Крім того, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, зокрема статті 7, 86, 38 Господарського процесуального кодексу України, ухваливши рішення без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.
12.1. Суд апеляційної інстанції прийняв рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції без врахування вимог статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження матеріалів справи щодо виконання вимог статті 126 Господарського процесуального кодексу України, щодо надання доказів фактичного понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.
13. Суд апеляційної інстанції під час розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи в апеляційному порядку не дотримався принципів розумності та співмірності під час прийняття рішення про стягнення заявлених до відшкодування витрат, а також порушив статті 73, 74, 77 господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду усіх обставин справи в їх сукупності.
Узагальнені доводи відзиву Відповідача
14. У своєму відзиві Відповідач повністю погоджується з мотивами та результатами апеляційного провадження, зазначає, що подані касаційні скарги є безпідставними, а ухвалені апеляційним судом рішення повністю відповідають вимогам закону. Просить у задоволенні касаційних скарг відмовити, а оскаржувані постанову та додаткову постанову залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій 
15. Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
16. Так, частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
17. 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
18. Згідно з визначеннями, які закріплені в частині 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість):
кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;
постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України";
спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія.
19. Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
20. Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
21. Частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.
22. Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 3 статті 7 Закону викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 29.01.2018 у справі №   904/10745/16, від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 12.03.2020 у справі № 910/17426/18.
22.1. Такого ж тлумачення зазначених положень дотримався й апеляційний господарський суд, пославшись при цьому і на висновки суду касаційного.
23. Отже, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.
24. Судом апеляційної інстанції достеменно встановлено, що на день набрання чинності зазначеним Законом Відповідач не мав перед Позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором.
25. Щодо доводів АТ "НАК "Нафтогаз України» про те, що Договір укладався з Відповідачем виключно для постачання природного газу для його власних потреб, а тому дані правовідносини не підпадають під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то у цій частині Верховний Суд також підтримує висновки апеляційного господарського суду і зазначає наступне.
26. Апеляційний суд встановив, що згідно даних    Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності Відповідача є, зокрема, виробництво та постачання електричної енергії.
27. В свою чергу, відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
28. При цьому, у п.1.2 Договору, сторонами визначено, що газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.
29. Отже, як правильно відмічено апеляційним судом, Відповідачем отриманий від Позивача природний газ використовувався    для виробничих потреб його філії - Калуської ТЕЦ, тобто для виробництва теплової та електричної енергії, а тому у даному випадку йдеться про використання Відповідачем    газу, поставленого для власних потреб для забезпечення виду діяльності - виробництва теплової та електричної енергії.
30. З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що дані правовідносини підпадають під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат    за наявності імперативної норми Закону, яка обмежує Позивача в цьому праві та задоволення такого позову, суперечитиме як наведеній нормі Закону, так і принципам розумності та справедливості.
31. Таким чином доводи касаційної скарги Позивача у цій частині не знайшли свого підтвердження, а тому відхиляються Верховним Судом і взагалі Суд вважає, що такі доводи є виключно формальними і зводяться до незгоди Позивача із висновками апеляційного господарського суду, які в свою чергу, повністю відповідають положенням закону.  
32. Верховний Суд у такому висновку керується також і принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.  
33.  Доводи касаційної скарги щодо безпідставного стягнення судом апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 20  000, 00 грн, Верховним Судом відхиляються, оскільки при вирішенні даного питання суд апеляційної інстанції врахував заявлену Позивачем ціну позову та розмір витрат на послуги адвоката, ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим дійшов висновку, що заявлені Відповідачем до стягнення витрати на послуги адвоката в розмірі 20 000 грн при розгляді справи у суді першої інстанції нормативно та документально доведені, є співмірними з предметом позову, змістом та обсягом наданих адвокатом послуг, а тому підлягають задоволенню.
34. Щодо касаційної скарги на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2019 колегія суддів зазначає таке.
35. Відповідно до частин 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
36. Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
37. Положеннями частин 5, 6 статті 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
38. Суд апеляційної інстанції, розподіляючи витрати, понесені Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на професійну правничу допомогу адвоката, врахував надані: детальний опис та розрахунок суми судових витрат, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 17.10.2019, копію звіту про правову (правничу) допомогу від 17.10.2019 за договором від 25.01.2019 № 44/1-19, оригінал платіжного доручення №178 від 21.10.2019 про сплату 15 000 грн за юридичні послуги за договором № 44/1-19 від 25.01.2019, договір про надання правової (правничої) допомоги № 44/1-19 від 25.01.2019, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правової допомоги, які в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
39. З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції з дотриманням статей 126, 129 ГПК ухвалив додаткову постанову, а скаржником не спростовано наведені висновки суду апеляційної інстанції.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
40. Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
41. Під час касаційного розгляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права. Оскаржувані судові рішення прийнято за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційних скаргах, судова колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, не вбачає.
42. Судові витрати за розгляд касаційних скарг покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 08.02.2020), Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2019 року і додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 31 жовтня 2019 року у справі №  910/17428/18 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Міщенко І.С.

Судді                                                                                                      Берднік І.С.

                                                                                                                 Суховий В.Г.