ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 703/2793/17		
Провадження № 22-ц/821/891/20		
категорія: 305010100 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Єльцова В.О. 
суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.
секретаря: Винник І.М.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Онученко Сергій Петрович
відповідач:  ОСОБА_2 
представник відповідача: адвокат Райнов Григорій Степанович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 лютого 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

в с т а н о в и в :
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 квітня 2014 року близько 01 год. 00 хв., знаходячись на прилеглій території до під`їзду № 1, будинку  АДРЕСА_1 незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 , для поїздки на ньому, який згідно висновку експерта від 24 листопада 2016 року має ринкову вартість 25080 гривень. Крім цього у викраденому автомобілі знаходився відеореєстратор з картою пам`яті, вартість якого становить 1020 гривень. Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 28 липня 2017 року ОСОБА_2 засуджений за вказаний злочин. Цивільний позов залишений без розгляду. Завдана матеріальна шкода  на загальну суму 26100 гривень.
Крім того, ОСОБА_2 своїми діями заподіяв позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень, що полягає в його моральних стражданнях, у зв`язку з викраденням його  майна. Він вимушений був на тривалий час  змінити свій звичний спосіб  життя. Все це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого почав до всього нервово відноситися, що викликало суттєві незручності у його житті.
Просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану злочином в сумі 26100 гривень та моральну шкоду в сумі 20000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.02.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 26100 (двадцять шість тисяч сто) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень, а всього 31100 (тридцять одну тисячу сто) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, суд приймає як належний та допустимий доказ висновок експерта автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 24 листопада 2016 року та яким підтверджується вартість  завданих матеріальних збитків автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також товарний чек від 04 листопада 2012 року.
Таким чином, матеріалами справи повністю підтверджується факт завдання шкоди відповідачем майну позивача - транспортному засобу, реальна вартість матеріальної шкоди та законність вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 26100 гривень.
При вирішенні питання про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує характер протиправних дій відповідача по відношенню до позивача, які є кримінально караними, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань позивача, які зумовлені заподіянням йому пошкодження майна, що призвели до зміни звичного для нього способу життя та необхідність вжиття позивачем додаткових зусиль для його організації.
Враховуючи обґрунтованість доводів позивача, зазначених у позові щодо спричинення йому моральної шкоди як такої, ступінь моральних страждань з урахуванням викраденого майна, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог ОСОБА_1 і стягнення з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину в розмірі 5000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2020 року ОСОБА_2 подав до Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 лютого 2020 року скасувати, посилаючись на те, що висновки суду 1 інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
       Зазначає, що дане рішення підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, відповідно, неповнотою та неправильністю встановлення обставин, які мають значення у справі, неправильною оцінкою доказів, неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також допущенням процесуальних порушень.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд 1 інстанції не врахував, що вироком суду не встановлено його вини у вчиненні крадіжки належного ОСОБА_1 відеореєстратора та карти пам`яті. Відповідно позивачем не доведено наявність такої шкоди, протиправність його діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і його протиправними діями та його вини в заподіянні шкоди.
Судом також не встановлено, що був застрахований викрадений ним автомобіль та чи звертався позивач до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, так як право на звернення до суду з наведеним позовом виникає у позивача лише в разі не покриття витрат лімітом страхового відшкодування.
Крім того, просить врахувати, що ОСОБА_1 не є власником викраденого майна, а керував ним по довіреності, відповідно позивачем не доведено завданість збитків саме позивачу, як власнику.
Також вказує, що суд 1 інстанції задовольняючи позов в частині відшкодування матеріальних збитків посилався на висновок експерта авто товарознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 24 листопада 2016 року та на товарні чеки про вартість реєстратора та карти пам`яті, однак в матеріалах кримінального провадження №703/3553/16-к міститься розписка про повернення викраденого автомобіля власнику, а також деталей до нього. Таким чином, викрадений ним автомобіль та деталі до нього було повернуто власнику, відповідно, відсутні підстави для стягнення цих коштів.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 .
Зазначає, що апеляційну скаргу відповідача вважає безпідставною, викладені в ній факти та обставини є надуманими та суперечать матеріалам кримінального та цивільного провадження.
Стверджує, що він не писав розписки про повернення йому викраденого автомобіля.
Вказує, що посилання апелянта на невідповідність розміру ринкової вартості автомобіля, встановленої висновком експерта №4/1448 від 19.09.2016 року в розмірі 17798грн. та заключенням експертного автотоварознавчого дослідження від 24 листопада 2016 року в розмірі 25080 грн. не відповідають дійсності, тому що висновком експерта №4/1448 від 19.09.2016 року встановлювалась ринкова вартість автомобіля ВАЗ-21063, д.н. НОМЕР_1 на 04.04.2014 року, фактично на момент незаконного заволодіння, а заключенням експертного товарознавчого дослідження від 24 листопада 2016 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ-21063, д.н. НОМЕР_1 встановлювалась на момент проведення автотоварознавчого дослідження та фактичного подання позовної заяви, тому суми ринкової вартості різняться.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

09 квітня 2020 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2020 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Карпенко О.В., Нерушак Л.В.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників про її розгляд, але без виклику сторін в судове засідання.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2020 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Карпенко О.В., Василенко Л.І.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами загального провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
         
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що вироком Смілянського міськрайонного суду  Черкаської області  від 28 липня 2017 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого  ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289  КК України, який набрав законної сили 28 серпня 2017 року (а.с. 2).
Відповідач за вказаним вироком був визнаний винним в тому, що 04 квітня 2014 року, близько 1 години, перебуваючи біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_1 незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 і яким користуючись, володів ОСОБА_1 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на суму 17798 гривень.
Згідно вироку суду від 28 липня 2017 року обвинувачений ОСОБА_2 визнав себе повністю винним і пояснив, що 04 квітня 2014 року, близько 1 години, від під`їзду № 1 будинку  АДРЕСА_1 викрав автомобіль «ВАЗ-21063», а 26 квітня 2014 року, близько 24 години, здійснив угон такого ж автомобіля від будинку АДРЕСА_4 , які розбирав на частини і продавав незнайомим людям.
Як вбачається із висновку експерта автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 24 листопада 2016 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ( НОМЕР_4 )   НОМЕР_5 складає 25080 гривень (а.с. 3-8).
Із товарного чеку № 51 14 від 04 листопада 2012 року та гарантійного талона виданого ОСОБА_1 вартість відеореєстратора RIDIAN DVR 064 HD становить 720 гривень, карти пам`яті НОМЕР_6 32F - 300 гривень (а.с. 12).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга  ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 76 ЦПК України  визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Смілянського міськрайонного суду  Черкаської області  від 28 липня 2017 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого  ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289  КК України, який набрав законної сили 28 серпня 2017 року (а.с. 2).
Відповідач за вказаним вироком був визнаний винним в тому, що 04 квітня 2014 року, близько 1 години, перебуваючи біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_1 незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 і яким користуючись, володів ОСОБА_1 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на суму 17798 гривень.
Згідно вироку суду від 28 липня 2017 року обвинувачений ОСОБА_2 визнав себе повністю винним і пояснив, що 04 квітня 2014 року, близько 1 години, від під`їзду № 1 будинку  АДРЕСА_1 викрав автомобіль «ВАЗ-21063», а 26 квітня 2014 року, близько 24 години, здійснив угон такого ж автомобіля від будинку АДРЕСА_4 , які розбирав на частини і продавав незнайомим людям.
Як вбачається із висновку експерта автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 24 листопада 2016 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ( НОМЕР_4 )   НОМЕР_5 складає 25080 гривень (а.с. 3-8).
Із товарного чеку № 51 14 від 04 листопада 2012 року та гарантійного талона виданого ОСОБА_1 вартість відеореєстратора RIDIAN DVR 064 HD становить 720 гривень, карти пам`яті НОМЕР_6 32F - 300 гривень (а.с. 12).
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до  ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як передбачено п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України  №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1195 ЦК України,  фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що висновок експерта автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 24 листопада 2016 року є належним та допустимим доказом, яким підтверджується вартість  завданих матеріальних збитків автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також товарний чек від 04 листопада 2012 року, матеріалами справи повністю підтверджується факт завдання шкоди відповідачем майну позивача - транспортному засобу, реальна вартість матеріальної шкоди та законність вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 26100 гривень.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Так, як вбачається з висновку експерта автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 24 листопада 2016 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ( НОМЕР_4 )   НОМЕР_5 складає 25080 гривень (а.с. 3-8), що є належним та допустимим доказом.
Таким чином, матеріалами справи повністю підтверджується факт завдання шкоди відповідачем майну позивача – транспортному засобу, реальна вартість матеріальної шкоди та законність вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 25080,00грн.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, щодо завдання відповідачем матеріальної шкоди майну позивача – відеореєстратору RIDIAN DVR 064 HD, карти пам`яті НОМЕР_7 , так як в матеріалах справи відсутні докази, що на момент викрадення автомобіля відповідачем в ньому знаходилося вищевказане майно  і такі докази не надані позивачем.
Отже, позивачем не доведено завдання йому матеріальної шкоди в розмірі 1020,00грн. відповідно до товарного чеку № 51 14 від 04 листопада 2012 року та гарантійного талона, виданого ОСОБА_1 , щодо вартості відеореєстратора RIDIAN DVR 064 HD, яка становить 720 гривень та карти пам`яті НОМЕР_7 , яка становить 300 гривень.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана злочином, в розмірі 25080,00грн.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення матеріальних збитків в розмірі 25080,00грн., оскільки за вироком суду вартість викраденого майна становить 17798,00грн. є безпідставними, оскільки спростовуються обставинами, встановленими судом першої інстанції та висновком експерта автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 24 листопада 2016 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ( VIN )   НОМЕР_5 складає 25080 гривень.
Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо факту повернення автомобіля позивачу, що підтверджується розпискою, яка є в матеріалах кримінальної справи, є необґрунтованими. Оскільки як вбачається з розписки ОСОБА_1 від 30.09.2016 року, викрадений автомобіль не повертався, були повернуті запасні частини від авто невідомої марки та моделі. 
Посилання апелянта, що ОСОБА_1 не є власником викраденого майна, а керував ним по довіреності, відповідно ним не доведено завданість збитків саме йому, як власнику, є безпідставними. Оскільки, як зазначає Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 року (справа № 597/1070/15-ц, провадження № 61-9445св18), пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі довіреності від 06 січня 2011 року має право розпорядження (продати, обміняти, здавати в оренду, тощо), представляти інтереси у відповідних органах Державтоінспекції, страхових компаніях в суді, тощо, та надано право керувати автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 03.02.2009 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Крім того, у ОСОБА_1 на момент викрадення автомобіля знаходилось свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на викрадений автомобіль ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Таким чином,  ОСОБА_1  хоч і не є власником транспортного засобу, але має законне право володіння автомобілем та відповідно має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.
Статтею 23,1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Враховуючи обґрунтованість доводів позивача, зазначених у позові щодо спричинення йому моральної шкоди як такої, ступінь моральних страждань з урахуванням викраденого майна, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд 1 інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог ОСОБА_1 і стягнення з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину в розмірі 5000 гривень.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд 1 інстанції дійшов вірного висновку в частині відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 5000 грн., що документально підтверджені позивачем та не спростовано відповідачем.
Посилання апелянта на необґрунтованість та завищенність розміру моральної шкоди не спростовують висновків судів попередніх інстанції, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд 1 інстанції, з урахуванням обґрунтованості доводів позивача, зазначених у позові щодо спричинення йому моральної шкоди, врахував ступінь моральних страждань та глибину душевних страждань, які зумовлені заподіянням йому викраденням майна, що призвели до зміни звичного для позивача способу життя та необхідність вжиття додаткових зусиль для його організації.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення матеріальної шкоди.
Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинам 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином, змінити, зменшивши стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з 26100 (двадцять шість тисяч сто) гривень на 25080 (двадцять п`ять тисяч вісімдесят) гривень.
В решті рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

Головуючий: В.О. Єльцов         

Судді        : О.В. Карпенко         

Л.І. Василенко