УХВАЛА

08 квітня 2020 року  
Київ
справа № 480/3105/19
провадження № К/9901/5696/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Смоковича М. І.,
суддів – Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку, 
в с т а н о в и в :
28 лютого 2020 року зазначена скарга надійшла до суду касаційної інстанції.
Верховний Суд ухвалою від 18 березня 2020 року залишив касаційну скаргу без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 330 КАС України.
Недоліки скарги усунуто в установлений судом строк.
За матеріалів касаційної скарги й ухвалений у цій справі рішень убачається таке.
ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі також ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), у якому просив: 
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; 
стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 57657,47 гривень; 
стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) на користь позивача за період із 11 липня 2019 року по день ухвалення судового рішення за цим адміністративним позовом.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що після його звільнення зі служби військовою частиною не проведено з ним остаточний розрахунок, а саме: не виплачено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 57657,47 гривень. На думку позивача, бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації вартості за неотримане майно є протиправною, оскільки право позивача на неї передбачено чинним законодавством. Оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено у день його виключення із списків особового складу, позивач вважав, що має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (надалі – КЗпП), а саме за період з 11 липня 2019 року по день ухвалення судового рішення.
Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 21 жовтня 2019 року задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 :
визнав протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
стягнув з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 57657,47 гривень;
стягнув з ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) за період з 11 липня 2019 року по день ухвалення судового рішення в сумі 59255,90 гривень.
З-поміж іншого, суд першої інстанції, констатувавши, що з позивачу не сплачено компенсацію за неотримане речове майно, дійшов висновку про те, що відповідач не провів із позивачем повного розрахунку при звільненні, з огляду на що останній має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП.
Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 4 лютого 2020 року скасував рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) за період з 11 липня 2019 року по день ухвалення судового рішення в сумі 59255,90 гривень і прийняв у цій частині рішення, яким відмовив у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 .
Висновок апеляційного суду зводиться до того, що компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги статей 116, 117 КЗпП щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця. 
ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на вказану постанову з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі автор зауважує та тому, що апеляційний суд під час ухвалення цього рішення застосував приписи статті 117 КЗпП без урахування висновків щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 825/598/17, від 18 квітня 2019 року у справі № 806/889/17, від 30 січня 2019 року у справі № 806/2164/16.
Проаналізувавши підстави, на яких подана касаційна скарга у цій справі, Верховний Суд погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2020 року на предмет правильності застосування цим судом приписів статті 117 КЗпП в аспекті її застосування до невиплати військовослужбовцю компенсації за речове майно з урахуванням висновків Верховного Суду, відображених у зазначених вище постановах.
Водночас Верховний Суд відхиляє посилання автора касаційної скарги на інші наведені ним у скарзі висновки суду касаційної інстанції щодо застосування приписів статті 117 КЗпП як на такі, що зроблені у відносинах, які не є подібними тим, що є предметом розгляду у цій адміністративній справі.
Відтак, проаналізувавши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження, та необхідність відкриття касаційного провадження з наведених підстав.
Керуючись статтями 329-332, 334, 335, 338 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1. Відкрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2020 року у справі № 480/3105/19.
2. Витребувати з Сумського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи № 480/3105/19.
3. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
4. Установити десятиденний строк із дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5. Роз`яснити, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                М. І. Смокович          

Судді                                                                                                     В. М. Бевзенко

                                                                                                    Н. А. Данилевич