ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2370/18                                        Головуючий суддя І інстанції Ковригін О. С.
Провадження № 22-ц/818/621/20                                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року                             м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 -Кіся П.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря :Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Грибченка Юрія Михайловича на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 липня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Ковригіна О.С., по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

08 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області із позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 05.10.2017 року о 01 год. 30 хв., в м. Харкові по пр. Московському, 206-А відбулась дорожня-транспортна пригода за участю автомобілів Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , що перебував під керуванням Відповідача ОСОБА_1 та Skoda Oktavia A5, номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_2 та перебував під керуванням ОСОБА_3 . 
Вказав, що керуючи автомобілем Volvo, номерний знак НОМЕР_1 відповідач, невірно обрав безпечну швидкість руху та безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Skoda, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , чим заподіяв матеріальну шкоду позивачу.
Чинною постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року справа №645/5058/17 ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто його до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців.
Із звіту №458/2017 дослідження спеціаліста-автотоварознавця складеного 21 грудня 2017 року вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові Skoda Oktavia A5, номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає: 227 204 (двісті двадцять сім тисяч двісті чотири) грн. 18 коп. Однак, враховуючи визначене відшкодування ПАТ «СК «ЮНІВЕСТ» у розмірі 99 000,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 128 204,18 грн., витрати понесені у зв`язку із зберіганням автомобіля на спеціальному майданчику у розмірі 1056 грн.
У письмовому відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та зазначив, що обставини ДТП, на які посилається позивач, дійсно мали місце, 05.10.2017 року в м. Харкові по пр. Московському, 206-А сталося зіткнення автомобіля Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , що перебував під керуванням відповідача ОСОБА_1 та Skoda Oktavia A5, номерний знак НОМЕР_2 , що перебував під керуванням ОСОБА_3 . Однак, вважає рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року справа №645/5058/17 яким його було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконним, протиправним та необґрунтованим винесеним з порушенням вимог матеріального та процесуального права
Вказав, що звіт №458/2017 дослідження спеціаліста-автотоварознавця складений 21 грудня 2017 року з порушенням вимог діючого законодавства, наявне певне завищення дійсних цін, проводився без участі відповідача, у зв`язку із зазначеним просив в задоволенні позову відмовити.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його користь матеріальну шкоду спричинену пошкодженням транспортного засобу Skoda Oktavia A5, реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 128 204 (сто двадцять вісім тисяч двісті чотири) грн. 18 коп., витрати понесені у зв`язку із зберіганням автомобіля на спеціальному майданчику у розмірі 1056 (одна тисяча п`ятдесят шість) грн. 00 коп. та здійснити розподіл понесених судових витрат.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 липня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду спричинену пошкодженням транспортного засобу Skoda Oktavia A5, реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 128 204 грн. 18 коп. та витрати понесені у зв`язку із зберіганням автомобіля на спеціальному майданчику у розмірі 1056 грн. 00 коп, 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1292 грн. 60 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Грибченко Ю.М. просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване та упереджене, порушені норми процесуального та матеріального права, судом не встановлені дійсні обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування рішення. Рішення по справі прийнято без належного повідомлення та без участі представника відповідача.
Вважав, що докази, надані спеціалістом - автотоварознавцем у вигляді звіту №458/2017 від 21.12.2017, та на якому базується судове рішення, є недостовірними, недостатніми та недопустимими, так як одержані з порушенням порядку, встановленого законом, не підтверджені певними засобами доказування, у зв`язку з чим не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, крім як проведення експертного дослідження. звіт спеціаліста не відповідає вимогам до висновку експерта, так як у звіті не зазначено де коли і ким видане свідоцтво № 614, науковий ступінь, чи вчене звання, яку саме кваліфікацію має спеціаліст ОСОБА_4 , та вказані документи ( їх копії) не надані до звіту. Всупереч вимогам до висновку експерта у звіті не зазначено, що спеціаліст попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Вказав, що судом незаконно відмовлено у задоволенні клопотання щодо виклику до суду спеціаліста автотоварознавця ОСОБА_4 , проведення саме експертного дослідження автомобіля «Skoda Oktavia» д.н.з. НОМЕР_2 за участю відповідача та представника, виклику та допиту позивача ОСОБА_2 , так як є саме питання щодо дійсної вартості відновлюваного ремонту вказаного транспортного засобу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Биченко А.О. просить скаргу відхилити і залишити рішення суду без змін. Вказав, що доводи скарги є безпідставними, необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними доказами та базуються лише на припущеннях відповідача, який намагається ухилися від відповідальності за завдані збитки. Суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 має кваліфікацію оцінювача за напрямком «оцінка колісних транспортних засобів», що підтверджено Сертифікатом № 17332/14 від 22.12.2014, кваліфікаційним свідоцтвом серії МФ № 614 від 01.11.2003, посвідченням 19.10.2016, свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 940 від 30.12.2003, тобто має усі повноваження та кваліфікацію для проведення оцінки КТЗ, наведені з цього приводу доводи скарги не доведені. 
Позивач та його представник адвокат Грибченко Ю.М. брали участь у підготовчому засіданні, отримали копію позову, подавали на його свій відзив, однак клопотань про призначення судової експертизи не заявляли, всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України власного звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця суду не надали.
Послався на правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, з яким погодився Верховний Суд у постанові по справі № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від ліміту страхового відшкодування (страхової виплати). 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає у повній мірі.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позов доведений та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між заподіяними збитками у

розмірі 227 204 грн. 18 коп. та відшкодованої шкоди ПАТ «СК «ЮНІВЕСТ» у розмірі 99 000 грн. тобто розмір збитків які має відшкодувати відповідач складають 128 204 грн. 18 коп.
Колегія суддів погоджується з цим висновком.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі особи, яка винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та потерпілого.
Судовим розглядом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належав автомобіль марки Skoda Oktavia A5, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.9)
05.10.2017 року о 01 год. 30 хв., в м. Харкові по пр. Московському, 206-А відбулась дорожня-транспортна пригода за участю автомобілів Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , що перебував під керуванням відповідача ОСОБА_1 та Skoda Oktavia A5, номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_2 .
Чинною постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року справа №645/5058/17 відносно ОСОБА_1 , за ст.124 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців (а.с. 10,11).
Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Посилання відповідача та його представника на незаконність рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року по справі №645/5058/17 є безпідставним, оскільки вказане рішення набрало законної сили.
Тому вищевказані обставини, які були встановлені постановою суду про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, мають преюдиціальне значення по цій справі. 
Із звіту №458/2017 дослідження спеціаліста-автотоварознавця складеного 21 грудня 2017 року ФОП « ОСОБА_4 » сертифікат№17332/14 суб`єкта оціночної діяльності виданий 22 грудня 2014 року фондом державного майна України вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові Skoda Oktavia A5, номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає: 227 204 (двісті двадцять сім тисяч двісті чотири) грн. 18 коп. (а.с. 12-16).
Згаданий звіт є обгрнутованим, відповідає даним про розмір ушкоджень автомобіля, який зазначений у протоколі огляду транспортного засобу від 06 грудня 2017 року, фототаблиці та ремонтній калькуляції, які об`єктивно відповідачем не були спростовані (а.с. 17-37). При цьому відповідач не зазначив суду, яким чином його відсутність при огляді транспортного засобу негативно відбилася на результатах звіту оцінювача.
У справі наявні докази того, що суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 має кваліфікацію оцінювача за напрямком «оцінка колісних транспортних засобів», що підтверджено Сертифікатом № 17332/14 від 22.12.2014, кваліфікаційним свідоцтвом серії МФ № 614 від 01.11.2003, посвідченням 19.10.2016, свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 940 від 30.12.2003 (а.с. 40). Таким чином спеціаліст має усі повноваження та кваліфікацію для проведення оцінки КТЗ, наведені з цього приводу доводи скарги колегія суддів відхиляє, за їх доведеністю. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПАТ «СК «ЮНІВЕСТ», яка визнала майнову шкоду та частково в межах страхової суми відшкодувала позивачу шкоду в розмірі 99 000 грн., що не заперечувалось сторонами.
Згідно вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Аналогічна норма міститься у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». А саме, при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на спростування висновків суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між заподіяними збитками у розмірі 227 204 грн. 18 коп. та відшкодованої шкоди ПАТ «СК «ЮНІВЕСТ» у розмірі 99 000 грн. тобто розмір збитків які має відшкодувати відповідач складають 128 204 грн. 18 коп.
Відповідно до п. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ст. 12 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Під час судового розгляду справи відповідач мав процесуальну можливість самостійно надати суду власний звіт спеціаліста-автотоварознавця та оцінити завдані збитки або заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для встановлення фактів, що викликають сумніви у сторін, проте він не скористались таким правом.
Доводи апеляційної скарги щодо клопотання про виклик та допит за даними обставинами власника транспортного засобу, у якості свідків - позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , мешкає, АДРЕСА_1 , викликати та допитати відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , мешкає: АДРЕСА_2 , викликати та допитати спеціаліста автотоварознавця ОСОБА_4 , та провести автотоварознавчу експертизу щодо дійсної вартості пошкодженого автомобілю «Skoda Oktavia» д.н.з. НОМЕР_2 провадження якої доручити експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. Бокаріуса, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.
Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно ст. 83 ЦПК України:  
1. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
2. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
3. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
4. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
5. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Як вбачається з протоколів судового засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Грибченко Ю.М. брали участь у підготовчому судовому засіданні 25.10.2018, 21.12.2018, 21.05.2019, отримавши копію позовної заяви, подавали відзив на неї (а.с.64-66), однак зазначених у доводах скарги клопотань про виклик свідків та призначення експертизи не заявляли. 
Апеляційна скарга не містить поважних причин з яких відповідач не зміг вчасно у розумінні ст. 83 ЦПК України заявити це клопотання у суді першої інстанції, а тому ці доводи підлягають відхиленню.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Таку процесуальну поведінку відповідача, який без поважних причин ухилився від своєчасного розкриття доказів, колегія суддів розцінює, як зловживання процесуальним правом, що суперечить завданню цивільного судочинства, визначеному у ст. 2 ЦПК України. 
Звіт № 458/2017 дослідження спеціаліста-автотоварознавця складеного 21 грудня 2017 року ФОП ОСОБА_4 , відповідачем не спростовано, будь-яких експертних висновків, які б спростовували зазначений звіт, так і правильність розрахунку суду не надавалось.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15, зазначено, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, вина якого правильно встановлена судом на підставі чинної постанови постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року, яка не була оскаржена відповідачем, а стосовно позивача протокол про порушення правил дорожнього руху не складався, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув завдану позивачу майнову шкоду за рахунок відповідача.
Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів відхиляє ці доводи скарги, за їх недоведеності.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що рішення по справі прийнято без належного повідомлення та без участі представника відповідача, колегія суддів не приймає, оскільки відповідно до протоколу судового засідання від 30.07.2019 року у судовому засідання приймав участь як особисто ОСОБА_1 так і його представник Грибченко Ю.М. (а.с.91-101). 
Згідно до матеріалів справи, у відповідача, який був представлений в суді адвокатами Деркач Л.П. та Грибченко Ю .М., відповідно до договорів про надання правової допомоги була процесуальна можливість як самостійно отримати експертний висновок, так і заявити клопотання про призначення з цього приводу судової експертизи, у разі однак всупереч ст. 81 ЦПК України він не надав до суду належних і допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України. При цьому у справі відсутні відомості про те, що у відповідача не було можливості самостійно отримати експертний висновок щодо вартості матеріальних збитків або були якісь перешкоди.
З цих мотивів, та за відсутності поважних причин вчасного не подання до суду першої інстанції клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи для спростування висновків оцінювача, колегія суддів розцінює таке притримання доказів, як зловживання відповідачем процесуальним правом, спрямованим на порушення принципу змагальності, передбаченому 12 ЦПК України.
У суду внаслідок цього не виникло передбаченого законом права сприяти у процесі надання сторонами доказів, - тому колегія суддів погоджується з висновками районного суду про доведеність позову.

Доводи скарги про те, що позивач після оцінки продав свій автомобіль наведених висновків суду про доведеність розміру майнової шкоди не спростовують, оскільки відповідач не довів, що у даному випадку автомобіль позивача вважається знищеним. В іншому випадку факт продажу автомобіля за змістом ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має правого значення. 
Так, згідно ст. 30 загаданого Закону України:
30.1. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
30.2. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином доводи скарги висновку суду першої інстанції не спростовують.
Згідно ст. 89 ЦПК України:
1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Суду у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», (Hirvisaari v. Finland), від 27.09.2001 р., п.32.)
Таким чином, оскаржене рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, яким відповідно до ст. 89 ЦПК України була надана належна оцінка в межах предмету позову, наведених на обґрунтування своїх доводів та заперечень сторін, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та розглянутого судом позову не вбачається.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргупредставника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Грибченка Юрія Михайловича - залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 липня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 06.03.2020 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.