Дата документу 21.04.2020 Справа № 333/238/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 333/238/15 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С. Провадження № 22-ц/807/873/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 03.04.2008р. ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредитний ліміт зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків. Тому станом на 30.11.2014 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 22 132,02 грн., а саме: 16 250 грн. - заборгованість за кредитом, 4 490,02 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 100 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1042 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідачки на свою користь разом із судовими витратами.

12.03.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення, яким позов повністю задоволено.

На підставі заяви представника відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення ухвалою суду від 03.09.2019р. вказане заочне рішення скасовано та справу було призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2019 року 
позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 16 250 грн. заборгованості по кредитному договору № б/н від 03.04.2008 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 178 грн. 85 коп. судового збору.
В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л.подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши в частині відмови у вимогах про стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 4 490,02 грн. по кредитному договору та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині задоволення вимог щодо стягнення з неї тіла кредиту та відмовити у цих вимогах банку, а також стягнути судові витрати, в тому числі на правову допомогу адвоката.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Відзивів на апеляційні скарги сторонами не надано, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України. 

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, а також в межах позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що обидві апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. 
Судом встановлено, що 03.04.2008р. ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредитний ліміт зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою в ПриватБанку. Тарифи банку до позову надані не були.
Банком в позові зазначено, що ним було надано відповідачу кредитну картку та ПІН до неї, на яку встановлено кредитний ліміт, яким ОСОБА_2 скористалась, але, в свою чергу, грошових коштів, достатніх для погашення кредиту та відсотків, на карту не перераховувала, внаслідок чого у неї стала утворюватись заборгованість за кредитом, відсотками та іншими нарахуваннями відповідно до умов договору. 

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 30.11.2014 року становить 22 132 грн. 02 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 16 250 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 490 грн. 02 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом - 100 грн., а також штрафів відповідно до умов договору - 1) штраф (фіксована частина) - 250 грн., 2) штраф (процентна складова) - 1042 грн., яку банк просив стягнути з неї на свою користь.
Відповідач заперечувала проти позову, вказуючи чисельні обставини, зокрема, такі: банком не доведено отримання нею кредитної картки; в заяві не визначено кредитний ліміт та умови договору; Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не є складовими договору, оскільки вона не підписувала їх; кредитні кошти, якими вона скористалась, фактично були погашені нею; відсотки безпідставно нараховувались не за ставкою, визначеною у заяві, а також понад строк кредитування; розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів не узгоджуються між собою, а тому не доводять розміру заборгованості. Крім того, у окремій заяві відповідач просила застосувати строки позовної давності, які, на її думку, спливли щодо всієї заборгованості. 

Судом позов було задоволено частково - лише в частині вимог щодо тіла кредиту у розмірі 16 250 грн., в решті вимог було відмовлено у зв`язку з їх необґрунтованістю. При цьому суд виходив із того, що укладення кредитного договору підтверджується заявою від 03.04.2008р., згідно з якою відповідачу була видана кредитна картка, на яку встановлюється кредитний ліміт, який протягом строку кредитування збільшувався до максимального значення 17 000 грн. Суд вважав, що строк позовної давності банком не пропущено, оскільки відповідач переривала його здійсненими платежами, а строк останньої перевипущеної картки був встановлений до 11/2017р., в той час як банк звернувся до суду з позовом 14.01.2015р.
Стягуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 16 250 грн., суд виходив із того, що користування кредитними коштами відповідачем підтверджується зібраними у справі доказами, а розмір заборгованості за тілом кредиту розрахунком та випискою про рух коштів по картрахунку відповідача. Відмовляючи у стягненні відсотків, пені та штрафів, суд вказував, що вони розраховані за Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку, які не можна визнати складовими кредитного договору, оскільки вони не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, до якої приєдналась відповідач, так як вони не були узгоджені у підписаному сторонами письмовому вигляді.

В апеляційній скарзі обидві сторони не погоджуються з рішенням суду: позивач - в частині відмови в задоволенні позову щодо відсотків; відповідач - в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту.
Отже, рішення суду переглядається лише в оскаржуваних сторонами частинах. 

Перевіривши доводи скарг та матеріали справи, колегія знаходить частково обґрунтованими доводи обох скарг з огляду на такі встановлені в ході апеляційного розгляду обставини. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у пи-
сьмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
З огляду на вказані норми, якими чітко унормовано письмову форму кредитного договору, суд обґрунтовано не визнав Умови та правила надання банківських послуг, копія яких долучена до справи, та Тарифи у Приватбанку, які надані банком не були, складовими кредитного договору між сторонами у справі, оскільки вони не підписані позичальником.

Банк наголошує на тому, що їх підписання не є обов`язковим, бо такий вид договору є договором приєднання, до умов якого приєднався відповідач, підписавши заяву від 03.04.2008р. 
Але колегія вважає, що в цій частині суд обґрунтовано визнав, що Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювались самим банком в періоді з часу виникнення спірних правовідносин 03.04.2008р. до моменту звернення до суду з позовом 14 січня 2015р., тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Також колегія вважає, що банк міг додати ті умови, які існували на час укладення договору, а розрахунки здійснити за іншими, які діяли у часі існування договірних відносин протягом 7 років. 
Тому визначальними та узгодженими між сторонами є тільки ті умови, які підписані сторонами, а таким документом є лише заява від 03.04.2008р.

Згідно з заявою в ній містяться наступні узгоджені умови: кредитний ліміт у сумі 7000 грн., процентна ставка за користування кредитними коштами - 2,5 % на місяць на залишок заборгованості; штраф у випадку прострочення будь-якого платежу терміном на 120 днів у сумі 250 грн. (фіксована частина) та 5 % від суми позову (процентна складова).

Також, у останньому реченні перед датою та підписом клієнта у заяві зазначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Але жодного згадування, що банк має про це повідомити клієнта заява відомостей не містить ( а.с. 13-зворот). 
Отже, позичальник надала згоду на зміну кредитного ліміту банком в будь-який момент.
Безпосередньо у заяві зазначено, що на її підставі ОСОБА_2 отримала кредитну карту № НОМЕР_1 , за видачу якої розписалась особисто ( а.с. 13-зворот), що спростовує ствердження відповідача про те, що ані карти, ані кредитного ліміту вона у Приватбанку не отримувала.
З довідки банку, складеної на підставі виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, вбачається, що кредитний ліміт, який первісно 22.05.2008р. був встановлений у сумі 7000 грн., змінювався наступним чином: 31.12.2009 року - 9000 грн.; 04.04.2011 року - 11 000 грн.; 01.06.2011 року - 14 000 грн.; 28.07.2011 року - 17 000 грн.; 06.10.2014 року - 16 230 грн.; 14.10.2014 року - 16 230 грн. 

Крім того, не відповідають наявним у справі доказам доводи скарги відповідача про недоведеність банком отримання нею перевипущених карток.
Так, згідно з довідкою про руху коштів по картрахунку відповідача встановлено, що на підставі заяви від 03.04.2008 року, підписаної відповідачем, їй були надані наступні кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 . При цьому, остання карта мала строк дії до 11/2017 року ( а.с. 122).

Факт того, що цими картками користувалась саме ОСОБА_2 підтверджується випискою про рух коштів, яка є належним бухгалтерським та банківським документом.

Так, з цієї виписки вбачається, що в ній маються персоніфіковані платежі, які могли бути здійснені лише самою відповідачкою:
- по картці № НОМЕР_1 : 24.02.2009р., 25.03.2009р., 25.04.2009р., 01.07.2009р. - платежі із заборгованості ОСОБА_2 за послуги телесистеми України ( а.с. 102-зворот, 103), які були регулярними протягом періоду з лютого 2009р. по червень 2010р.; 30.06.2009р. - платіж за комунальні послуги;
- по картці № НОМЕР_2 , платежі по якій розпочались з червня 2010р.: 04.03.2011р. - надходження готівки (депозит) від платника ОСОБА_2 в сумі 1600 грн.; 10.03.2011р. - сплата комунальних платежів через термінал на суму1000 грн., та аналогічні платежі і поповнення грошових кошів у періоді з 03.06.2010р. по 16.01.2012р. 

Крім того, ОСОБА_2 активно користувалась картами, здійснюючи оплату у торгівельній мережі, аптеках, знімаючи готівку, а також поповнюючи картку регулярно на значні суми з інших карт, як через термінали, так і через каси банку.

Згідно довідки про рух коштів по картрахунку відповідача у липні 2014р. їй була видана третя перевипущена картка № НОМЕР_3 , яка є персоніфікованою із фотознімком клієнта ( а.с. 109). Поповнення цієї карти не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, у якій зазначається, що суд не врахував платежів, здійснених по цій картці в рахунок погашення заборгованості, які вчинені відповідачем після пред`явлення позову.
Тобто вказаними обставинами підтверджується, що відповідач активно користувалась як первісно виданою картою, так і перевипущеними, а вчиненими платежами у значних сумах (більше мінімального щомісячного платежу), регулярність яких не перевищувала 2-3 місяців, вона переривала строки позовної давності, як це унормовано у ч. 1 ст. 264 ЦК України. 
Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність отримання карток відповідачем, користування встановленим кредитним лімітом, та щодо безпідставності заяви про відмову в позові за спливом строків позовної давності.

Що стосується розміру заборгованості за тілом кредиту, який оспорює відповідач, та заборгованості по відсоткам, які вважає за необхідне стягнути банк, колегія встановила такі обставини.
За умовами заяви відповідачу мали нараховуватись відсотки за ставкою 30 % річних, причому визначення іншої ставки для простроченої заборгованості передбачено не було.

З розрахунку вбачається, що поточні відсотки нараховувались їй за такими ставками: у періоді з 08.07.2008р. по 29.03.2013р. - 30 % річних; з 01.04.2013р. по 31.08.2014р. - 27,6 % річних; з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. - 32,4 % річних.

Оскільки збільшення відсотків у заяві від 03.04.2008р. не було узгодженою умовою, то збільшення їх до 32,4 % річних у періоді з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. в односторонньому порядку банком є неправомірним, тому у цьому періоді відсотки слід перерахувати за ставкою 30 % річних. Відсотки ж, нараховані за ставкою, нижчою від ставки 30 % річних, перерахуванню не підлягають, оскільки не порушують прав позичальника, а банк саме на такій ставці наполягав як позивач. 
Зібраними у справі доказами підтверджується правильність розрахунку заборгованості 
за тілом кредиту. 
Сума заборгованості по відсоткам, яка правильна визначена станом на 31.08.2014р. становить 1916,79 грн.
Перерахунок відсотків за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. за ставкою 30 % річних:
-з 01.09.2014р. по 01.10.2014р. тіло кредиту - 16207,10 грн., тому відсотки складають: 16207,10 х 30 : 100 : 360 х 31 = 420,31 грн.;

- з 02.10.2014р. по 31.10.2014р. тіло кредиту - 16 227,10 грн., тому відсотки складають: 16227,10 х 30 : 100 : 360 х 30 = 405,68 грн.:

- з 01.11.2014р. по 09.11.2014р. тіло кредиту - 16247,10 грн., тому відсотки складають: 16247,10 х 30 : 100 : 360 х 9 = 121,85 грн.;

-з 10.11.2014р. по 25.11.2014р. тіло кредиту - 16 230 грн., тому відсотки складають: 16 230 х 30 : 100 : 360 х 15 = 202,88 грн.;
-з 26.11.2014р. по 30.11.2014р. тіло кредиту - 16 250 грн., тому відсотки складають: 16 250 х 30 : 100 : 360 х 5 = 67,71 грн.
Всього перерахована апеляційним судом сума заборгованості по відсоткам становить: 1916,79 + 420,31 + 405,68 + 121,85 + 202,88 + 67,71 = 3 135,22 грн. 

Але також підлягає вирахуванню із заборгованості сума пені та комісії, яка нараховувалась відповідачу за період кредитування, але не була передбачена умовами заяви, а отже не могла нараховуватись. При цьому, банк спрямовував на її погашення надані відповідачем кошти. Всього пені та комісії було сплачено за період з 23.05.2008р. по 30.11.2014р.: 375+375+500+500+50+164,17+350 = 2 314,17 грн. 

Відповідач наголошує, серед іншого, на тому, що суду слід було вирахувати із визначеної суми заборгованості кошти за платежами, сплаченими нею у періоді після дати, станом на яку визначено заборгованість - 30.11.2014р., оскільки вони надходили на останню картку № НОМЕР_3 . Та колегія вважає ці доводи обґрунтованими, оскільки справа продовжувала розглядатись після цих платежів, то вони мають бути враховані при визначенні остаточного розміру заборгованості. 

Платежі ОСОБА_2 після 30.11.2014р.: 16.09.2015р. на суму 500 грн.; 02.01.2016р. - 500 грн., 11.02.2015р. - 700 грн., 15.03.2016р. - 500 грн., 13.04.2016р. - 500 грн., 12.05.2016р. - 500 грн., 09.06.2016р. - 500 грн., 01.08.2016р. - 500 грн., 06.09.2016р. - 1000 грн., 11.10.2016р. - 500 грн. Всього внесено відповідачем на карту № НОМЕР_3 готівки через відділення банку після 30.11.2014р. на суму 5200 грн., але при цьому у цей період відповідач кредитним лімітом більше не користувалась. 

Разом сума відрахування від визначеного розміру заборгованості складає 2 314,17 + 5200 = 7 314,17 грн.
Таким чином, сума тіла кредиту судом була визначена правильно у розмірі 16250 грн., а перерахована апеляційним судом відповідно до узгоджених умов договору сума заборгованості за відсотками визначена у розмірі 3 135,22 грн., але із визначеної суми заборгованості слід відрахувати суму пені і комісії та сума здійснених відповідачем платежів у загальному розмірі 7 314,17 грн. В такому разі відсотки погашаються у повному обсязі, а залишок слід спрямувати на погашення частини тіла кредиту, за підсумком визначено: (16250 + 3135,22) - 7314,17 = 12 071,05 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Всі решта доводів як банку, так і відповідача апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

Що стосується доводів скарги відповідача про необхідність стягнення заявлених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу, то колегія наголошує на тому, що судом першої інстанції це питання взагалі не вирішувалось, який вирішив питання лише щодо судового збору, а тому апеляційний суд не може самостійно вирішувати питання про ці витрати, які не вирішено судом. В такому разі відповідач не позбавлений можливості звернутись із заявою до суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення, яке також може бути в подальшому предметом апеляційного оскарження. 

Беручи до уваги всі вище встановлені при апеляційному розгляді обставини справи, колегія визнає обидві апеляційній скарги частково обґрунтованими. Але за наслідками здійсненого перерахунку заборгованість по відсоткам погашається за рахунок суми пені і комісії та здійснених відповідачем платежів, а тому, попри часткове задоволення скарги банку про наявність у нього права на відсотки за цим договором, до стягнення йому ця заборгованість не присуджується. 
Натомість, часткове врахування доводів апеляційної скарги відповідача призвело до перерахунку заборгованості за тілом кредиту, яке у такому разі зменшується.

Приймаючи нове рішення, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Банком сплачено судовий збір у сумі 243,60 грн. за подання позову до суду з ціною 22 132,02 грн., за подання апеляційної скарги - 2 881,50 грн., позов задоволено на суму 12 071,05 грн. Тому до компенсації банку за рахунок відповідача належить сума судового збору: 12 071,05 х (243,60 + 2 881,50) : 22 132,02 = 1 704,46 грн.

Відповідачем за подання заяви про перегляд заочного рішення сплачено судовий збір в сумі 384,20 грн., за подання апеляційної скарги - 1827 грн., а в позові банку відмовлено на суму 10 060,97 грн. Тому відповідачу за рахунок позивача належить сума судового збору у розмірі: 10 060,97 х (384,20 + 1827) : 22 132,02 = 1 005,19 грн.

Взаємозаліком визначено з відповідача на користь позивача сума судового збору у розмірі: 1 704,46 грн. - 1005,19 грн. = 699,27 грн. 

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2019 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту, зменшивши стягнуту суму до 12 071 (дванадцяти тисяч сімдесяти одної) гривні 05 копійок, та скасувати в частині визначеної суми судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір, визначений за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, в розмірі
699 (шестиста дев`яноста дев`яти) гривень 27 копійок.

В іншій частині вимог щодо заборгованості за тілом кредиту та відсотками -відмовити.
В решті рішення не оскаржувалось. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова прийнята, складена та підписана 21 квітня 2020 року.

Головуючий:                                                         Маловічко С.В.

Судді:                                                                         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.