Ухвала    
 
19 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 201/6082/19
провадження № 61-4342ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                Курило В. П., 
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Карлаш Іваном Анатолійовичем, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» про визнання угоди припиненою, визнання договору застави припиненим, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» (далі - ТОВ «Авто просто»),                         в якому просив визнати положення статті 2 додатку № 2 до угоди № 381121 від 29 лютого 2012 року, укладеної між ним та ТОВ «Авто просто» в частині визначення поточної ціни автомобіля недійсним; визнати угоду № 381121 від 29 лютого 2012 року, укладену між ним і відповідачем, припиненою; визнати договір застави від 10 жовтня 2014 року автомобіля марки ЗАЗ Sens, номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , укладений між сторонами і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т. С., припиненим; зобов`язати ТОВ «Авто просто» подати державному реєстратору заяву про припинення обтяження автомобіля марки ЗАЗ Sens, номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , та виключення його з Реєстру обтяжень рухомого майна; стягнути з відповідача на користь позивача 4 243,28 грн безпідставно отриманих грошових коштів.
Позов мотивовано тим, що 29 лютого 2012 року між сторонами у справі було укладено угоду № 381121, за умовами якої ТОВ «Авто Просто» зобов`язався надати ОСОБА_1 послуги щодо придбання автомобіля за системою «АвтоТак» (за внесками у групах). 24 вересня 2014 року між ТОВ «Авто просто», ОСОБА_1 та ТОВ «Дніпропетровськ-Авто» було укладено тристоронній договір № 114028-Y06548, за умовами якого останнє передало у власність позивача автомобіль марки ЗАЗ Sens, номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , загальною вартістю 101 400 грн, а відповідач оплатив його вартість. Автомобіль був переданий позивачу                      30 вересня 2014 року. Між сторонами також було укладено договір застави, відповідно до якого в заставу відповідачу позивач передав зазначений автомобіль. Вартість автомобіля, визначена в договорі складає                                        171 973,03 грн, строк виконання договору - 10 років. Позивач вказував, що достроково виплатив вартість автомобіля, здійснивши 120 платежів на загальну суму 173 442,15 грн, а також сплатив вступний внесок в розмірі                        2 774,16 грн. Таким чином, різниця між визначеним угодою розміром вартості автомобіля і фактично сплаченими позивачем відповідачу грошовими коштами на її виконання становить 4 243,28 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов`язання позивача перед відповідачем у повному обсязі не виконані, а тому немає підстав для визнання угоди припиненою шляхом виконання, та підстав вважати договір застави припиненим.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального законодавства, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. 
04 березня 2020 року  ОСОБА_1 через представника - адвоката                     Карлаш І. А. звернувся до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку з касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду                                                  м. Дніпропетровська та постанову Дніпровського апеляційного суду від                      25 лютого 2020 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За правилом частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року 
(на час подання касаційної скарги) - 2 102, 00 грн.
Предметом спору у даній справі є вимоги як немайнового, так і                             майнового характеру, а саме:визнання положення статті 2 додатку № 2 до угоди № 381121 від 29 лютого 2012 року в частині визначення поточної ціни автомобіля недійсним; визнання угоди № 381121 від 29 лютого 2012 року припиненою; визнання договору застави автомобіля від 10 жовтня 2014 року припиненим; зобов`язання відповідача вчинити дії та стягнення 4 243,28 грн безпідставно отриманих грошових коштів.
Позовні вимоги заявлені з підстав порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» із ціною позову, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500, 00 грн).
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа із зазначеним предметом спору не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Ураховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії. Правова проблема, що вирішувалася судами у цій справі, не становила для них значної складності.
 
Використавши власні повноваження, урахувавши усі обставини цієї справи, Суд визнає цю справу такою, що не становить значної складності для вирішення судами (тобто є малозначною справою).
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
У касаційній скарзі не обґрунтовується наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
 
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Карлаш Іваном Анатолійовичем, на рішення Жовтневого районного суду                       м. Дніпропетровська та постанову Дніпровського апеляційного суду від                     25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» про визнання угоди припиненою, визнання договору застави припиненим, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             Є. В. Коротенко
 
                                                                                                   А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                    В. П. Курило