справа № 750/3955/19
головуючий у суді І інстанції Зотько Т.А.
апеляційне провадження № 22-ц/824/5737/2020

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
19 травня 2020 року                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька  К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Київ від 27 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -
                                                   В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі по тексту ТОВ «Порше Мобіліті», позивач) в особі представника за довіреністю Здоренка В .Є. звернулось до суду із позовом до відповідача  ОСОБА_1 про стягнення боргу. В обгрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 21 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50006745, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 61 590, 90 грн, що на дату укладання договору становило в еквіваленті 7 529, 45 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Seda, рік випуску 2012 , а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. Разом з тим, відповідно до умов договору позивач надав відповідачу додатковий кредит у розмірі 28 555,95 грн, що є еквівалентом 3 490, 95 доларів США на дату укладання договору, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів відповідно до договору страхування №245002/4098/0000955 від 21 листопада 2012 року, укладеному на виконання умов договору з ПрАТ «СК «Уніка», а відповідач зобов`язався прийняти належним чином використовувати і повернути позивачу додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, розрахованого станом на 19 липня 2016 року, - в розмірі 179 510, 83 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року у справі №750/7378/16-ц було частково задоволено позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2017 року вказане рішення по справі - скасовано в частині задоволення позовних вимог, щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 6 495,60 грн, в зв`язку з чим зменшивши загальний розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь позивача суми боргу з 155 067,38 грн до 148571,78 грн та розмір стягнутого відшкодування судових витрат по оплаті судового збору з 2 326,01 грн до 2 228,45 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Оплата боргу, в тому числі, на виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2017 року, була здійснена відповідачем 23 березня 2018 року в розмірі 148 571,78 грн, а відтак зважаючи на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач просить суд стягнути з  ОСОБА_1 інфляційні втрати та три проценти річних в загальному розмірі 42 857, 42 грн, які складаються з:
-Інфляційних втрат з суми основного боргу за основним кредитом в розмірі 132 572,78 грн (за період з 20.07.2016 року по 27.07.2017 року) в розмірі 21 105,22 грн та три проценти річних в розмірі 4 059,44 грн.
-Інфляційних втрат з суми основного боргу за додатковим кредитом в розмірі 8 945,01 грн (за період з 20.07.2016 року по 27.07.2017 року) в розмірі 1 424,02 грн, та три проценти річних в розмірі 273,90 грн.
-Інфляційних втрат з суми основного боргу встановленого Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 27.07.2017 року в розмірі 148 571,78 грн (за період з 28.07.2017 року по 22.03.2018 року) в розмірі 13 088,53 грн, та три проценти річних в розмірі 2 906,31 грн, а також понесені судові витрати по справі.
Рішенням Деснянського районного суду міста Київ від 27 листопада 2019 року позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволені частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» інфляційні втрати за період з 28.07.2017 по 22.03.2018 в розмірі 13088,53 грн та 3% річних у розмірі 2906,31 грн, судовий збір у розмірі 1921 грн та понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» - відмовлено.
Не погоджуючись із указаним рішенням відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Також просить провести розподіл судових витрат.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивачем безпідставно нараховано суму інфляційних втрат на заборгованість, яка визначена у гривні, однак із зазначенням еквівалента до іноземної валюти, крім того, позивачем безпідставно нараховані три відсотки після направлення позивачем відповідачеві вимоги про дострокове виконання кредитних зобов`язань. Також, відповідач у доводах апеляційної скарги не погоджується із застосуванням до нього передбаченої нормами статті 625 ЦПК України відповідальності, оскільки прострочення відбулось внаслідок оскарження ним незаконного виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за зверненням позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 позивач ТОВ «Порше Мобіліті» проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та висновків суду не спростовують.
Рішення Деснянського районного суду міста Київ від 27 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог позову щодо стягнення інфляційних втрат з суми основного боргу за основним кредитом в розмірі 132 572,78 грн (за період з 20.07.2016 року по 27.07.2017 року) в розмірі 21 105,22 грн та трьох процентів річних в розмірі 4 059,44 грн; інфляційних втрат з суми основного боргу за додатковим кредитом в розмірі 8 945,01 грн (за період з 20.07.2016 року по 27.07.2017 року) в розмірі 1 424,02 грн та трьох процентів річних в розмірі 273,90 грн - не оскаржується ні позивачем ні відповідачем, тому не є предметом перевірки апеляційного суду при розгляді цієї справи.
Згідно з частиною першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 42857,42 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» інфляційних втрати за період з 28 липня 2017 року по 22 березня 2018 року в розмірі 13088,53 грн та 3% річних у розмірі 2906,31 грн суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановивши обставини порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 21 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір №50006745, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу основний кредит в сумі 61 590,90 грн, що еквівалентно 7 529,45 доларів США, та додатковий кредит в сумі 28 555,95 грн, що еквівалентно 3 490,95 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням основного кредиту для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, 2012 року випуску, та додатковий кредит з цільовим призначенням для сплати страхових платежів згідно з договором страхування. Відповідач згідно з умовами договору зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу кредит у повному обсязі, сплативши відсотки та інші платежі, визначені договором.
11 лютого 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило   ОСОБА_1  вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, що на дату направлення вимоги становила 141 884,85 грн, проте вказана вимога щодо сплати боргу повернулась відправнику в зв`язку з закінченням терміну зберігання. Тому останнім днем повернення кредиту визначено 13 березня 2016 відповідно до п.3.3 загальних умов кредитування. Дана обставина встановлена рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2017 року, а тому в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року у справі 750/7378/16-ц позов ТОВ «Порше Мобіліті» до   ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 132 572,78 грн, суму заборгованості за додатковою кредитною угодою в розмірі 8 945,01 грн, штраф в розмірі 470,20 грн, пеню в розмірі 5 064,99 грн, 3% річних в розмірі 1 518,80 грн та інфляційні втрати в розмірі 6 495,60 грн, а всього 155 067 (сто п`ятдесят п`ять тисяч шістдесят сім) грн 38 коп.
Рішенням Апеляційного суд Чернігівської області від 27 липня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до  ОСОБА_1  про стягнення інфляційних втрат в розмірі 6 495,60 грн, відмовивши в задоволенні позову в зазначеній частині, в зв`язку з чим зменшено загальний розмір стягнутої з  ОСОБА_1  на користь ТОВ "Порше Мобіліті" суми заборгованості з 155 067 (ста п`ятдесяти п`яти тисяч шістдесяти семи) грн 38 коп. до 148571 (ста сорока восьми тисяч п`ятисот сімдесяти однієї) грн 78 коп. та розмір стягнутого з  ОСОБА_1  на користь ТОВ "Порше Мобіліті" відшкодування витрат по сплаті судового збору з 2 326 (двох тисяч трьохсот двадцяти шести) грн 01 коп. до 2228 (двох тисяч двохсот двадцяти восьми) грн 45 коп. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року залишено без змін.
На виконання указаного судового рішення  ОСОБА_1 на користь ТОВ "Порше Мобіліті" сплатив грошові кошти в розмірі 148571,78 грн, що підтверджено квитанцією від 23 березня 2018 року №604751001022071521805164.
Оскільки виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2017 року фактично відбулось 23 березня 2018 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, а відтак право позивача на стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 13 088,53 грн та 2 906,31 грн суми трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 148 571,78 грн за період з 28 липня 2017 по 22 березня 2018 року, а саме з часу набрання чинності судовим рішенням до фактичного його виконання відповідачем.
В обгрунтування суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивачем був наведений розрахунок, який відповідачем не спростований, перевірений апеляційним судом, підстав вважати розрахунок необґрунтованим не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування суми трьох відсотків річних після направлення позивачем відповідачеві вимоги про дострокове виконання кредитних зобов`язань колегія апеляційного суду визнала їх такими, що не ґрунтуються на законі. 
Такі доводи відповідача ґрунтуються на помилковому тлумаченні правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, а саме пункту 54 постанови, згідно з яким Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто припиняється нарахування відсотків, які були встановлені договором.
У цьому ж пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, на яку посилається відповідач у своїх доводах, передбачено, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто права кредитора забезпечуються шляхом нарахуванні визначених нормою Закону відсотків.
Не можна також визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування інфляційних нарахувань на суму боргу, яка хоч і визначена у гривні, але відповідно до умов договору підлягала перерахуванню до еквівалента у доларах США чи у Євро з огляду на наступне.
Так, рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2017 року у цивільній справі №750/7378/16-ц за позовом ТОВ "Порше Мобіліті" до     ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 листопада 2012 року №50006745, який складається із основного кредиту для придбання автомобіля та додаткового кредиту для сплати страхових платежів згідно з договором страхування, відмовлено у стягненні інфляційних втрат кредитора, оскільки такі втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції  підлягали відновленню відповідно до умов кредитного договору. А саме, сторонами визначено суму кредиту і суму додаткового кредиту у гривні, при цьому одночасно вказано еквівалент суми кредиту в доларах США. В тексті договору зазначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Згідно з графіком погашення кредиту, а погашення кредиту визначено у доларах США з позначкою «еквівалент».
Отже, суд вирішуючи спір, предметом якого було неналежне виконання договірних умов, виходив із обставин справи, а саме визначення сторонами забезпечення інтересів кредитора від знецінення національної валюти шляхом здійснення розрахунків з урахуванням еквівалента до іноземної валюти.
Проте предметом цього спору є неналежне виконання (прострочення) зобов`язань з поверненню боргу, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір боргу та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами які визначенні судовим рішенням у гривні без визначення еквівалента до іноземної валют.
Перевіривши інші доводи апеляційної скарги, які на думку відповідача свідчать про відсутність прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема внаслідок звернення кредитора до нотаріуса, яким було вчинено виконавчий напис шляхом звернення стягнення на належний йому транспортний засіб, не заслуговують на увагу, оскільки докази фактичного виконання виконавчого напису нотаріуса відсутні.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. 
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених обставинах та нормах закону, є правильними, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення не встановлено. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
 
                                                 П О С Т А Н О В И В:         
                       
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Київ від 27 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий	Т.О. Писана    	
Судді	К.П. Приходько    	
 	С.О. Журба