ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/4136/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/635/20	Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.
розглянула у письмовому провадженні в апеляційному суді в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2019 року, ухвалене суддею Крючко Н.І., у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року Полтавське обласне комунально-виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування, в якому, з урахуванням поданої заяви від 03 січня 2019 року про збільшення позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за опалення місць загального користування за період з 01.10.2011 року по 01.12.2018 року у сумі 7340,45 грн., інфляційні втрати на суму 2461,35 грн., 3% річних в сумі 556,07 грн. Загальна сума заборгованості становить 10357,96 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2019 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість, в межах строку позовної давності, за опалення місць загального користування з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 8489,6 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" судовий збір в сумі 1129,40 грн.        
В іншій частині позовних вимог Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" - відмовлено за безпідставністю та недоведеністю.
Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; неповне з`ясування обставин справи; неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити частково позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в межах строку позовної давності за опалення місць загального користування з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в сумі 4070,66 грн. 
Вказує, що позивач невірно застосовує формулу Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої Наказом Мінбуду від 31.10.2006 р. № 359, зареєстрованої в Мін`юсті 27.11.2006 р. за № 1237/13111, чинної протягом періоду, за який проводилися нарахування за опалення місць загального користування, а саме, в знаменнику формули використовує загальну опалювальну площу всіх квартир під`їзду, а не всього будинку, що призвело до штучного завищення витрат на опалення.
Зазначає, що суд першої інстанції не вказав, у чому полягає узгодженість розрахунку позивача з вказаною Методикою, не спростував доводи відповідача щодо неправильного застосування формули Методики.
Стверджує, що наведений ним у запереченнях розрахунок повністю спростовує розрахунок позивача.
Вважає, що заборгованість з урахуванням строку позовної давності складає 3024,21 грн., інфляційні збитки становлять 872,8 грн., три проценти річних 174,27 грн., а всього 4070,66 грн. 
Вказує про те, що п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875-ІУ, абзац другий п.п.1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, на які послався в рішенні суд першої інстанції, в даному випадку не підлягають застосуванню.
Також вважає обґрунтованими підстави для заявленого судді Крючко Н.І. відводу, оскільки вони знайшли відображення в судовому рішенні і підтверджуються доводами апеляційної скарги. 

У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції без змін, яке на їх думку відповідає нормам матеріального і процесуального права.         
Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції було вірно встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в якій встановлено індивідуальне автономне опалення.
29.10. 2011 року представниками ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було складено акт про відключення квартири відповідача від внутрішньо будинкових мереж теплопостачання в зв`язку з влаштуванням індивідуальної системи опалення, яким зафіксовано, що відключення виконано шляхом видимого розриву приєднань радіаторів 4 шт. Термоізоляція транзитних стояків опалення. Стояки опалення зашиті оздоблювальними матеріалами. Рушникосушарка, яка була встановлена на циркуляційному трубопроводі гарячого водопостачання демонтована, транзитний стояк зашитий оздоблювальними матеріалами. Система опалення та гарячого водопостачання квартири підключена до двоконтурного котла на газовому паливі фірми Beretta. Дата включення котла в роботу згідно акту про прийом закінченого будівництва об`єкту газопостачання 15.07.2008р. Розрахунок за послуги з теплопостачання до 01.08.2011 проводились з МКП «Полтаватеплоенерго». При складанні вищевказаного акту було зазначено, що відповідачу необхідно заключити договір на опалення місць загального користування. 
21.11.2011 р. відповідачу повідомлено, що порядок визначення оплати за опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках та встановлення розміру плати за неї в разі обладнання квартири індивідуальним опаленням проводиться в відповідності з Методикою, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 27.11.06 року, за №1237/13111.
Загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК для квартири з індивідуальним опаленням складається з кількості теплової енергії на опалення сходової клітини, що відноситься до квартири (1,07 Гкал/опал період), та втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними на горищі (0,63Гкал/опал період). Вказати в Договорі на опалення МЗК кінцеву суму оплати за місяць підприємство заздалегідь не може, так як щомісяця (нарахування за опалення МЗК проводяться протягом опалювального сезону) проводяться коригування нарахувань на середню фактичну температуру зовнішнього повітря. Кінцева сума до сплати вказана у повідомленні, що щомісяця протягом опалювального сезону надсилається споживачу. Розташування 2-х квартир замість 3-х на поверсі не впливає на питому витрату теплової енергії для опалення МЗК, тому у розрахунку кількості теплової енергії на опалення МЗК для квартири застосовано питому витрату у розмірі 0,082 Гкал/м.кв. 
У зв`язку з різною площею під`їздів будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у даному розрахунку застосована сумарна опалювальна площа всіх квартир під`їзду для більш точного визначення об`єму спожитої теплової енергії на опалення МЗК.
Разом з відповіддю підприємством було вдруге направлено проект договору на опалення МЗК, було запропоновано розглянути, підписати та повернути один примірник на адресу підприємства. 
Між тим, пропозиції підприємства були залишенні відповідачем без відповіді.
Договір про надання послуг з теплопостачання місць загального користування між сторонами не укладався, що не заперечувалося сторонами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що у зв`язку з відключенням квартири відповідача від централізованого опалення, на нього покладено обов`язок з оплати послуг за централізоване опалення місць загального користування відповідно до п. 2.1.4 «Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх користування», затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006 року, зареєстрованого в Мін`юсті 27.11.06 року за №1237/13111.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Взаємовідносини ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем ОСОБА_1 врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, Наказом № 359 від 31.10.2006 року «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 р. за № 1237/13111. 
Згідно з п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених поставою КМУ №630 від 21.07.2005 року (далі - Правила), споживачі, які встановили у багатоквартирному будинку індивідуальні (автономні системи опалення, повинні оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку у відповідності до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Відповідно до Положення про систему технічного обслуговування, ремонту та реконструкції житлових будинків в містах і селищах України, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 31.12.1991 р. № 135 термін «місця загального користування» визначено синонімом терміну «допоміжні приміщення», якими є сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення.
Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 р. № 572, ст. 382 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення КСУ від 02.03.2004 року № 4 - рп/2004 власники квартир багатоквратирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання та зобов`язані брати участь у загальних витратах на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.
Отже, співвласники житлового будинку повинні брати участь у витратах на його утримання пропорційно до своєї частки у будинку. Відключення від централізованого опалення не є підставою для звільнення від такої участі. Таким чином, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла.
Відповідно до пункту 18 зазначених Правил споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.
Згідно частини першої 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
У частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, згідно пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву споживача кореспондується обов`язок, визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. 
Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Так як законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора обов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону,  який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань,  у тому  числі й  на зобов`язання  з оплати житлово-комунальних послуг.
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування, якою визначено тариф на послугу централізованого опалення.
Так, нарахування за вказані послуги здійснюються відповідно до встановлених тарифів:
- з 01.01.2011 року рішенням Полтавської обласної ради від 01 лютого 2011 встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 290,08 за 1 Гкал теплової енергії;
- з 01.08.2014 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 394,07 за 1 Гкал теплової енергії;
- з 01.05.2015 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 663,32 за 1 Гкал теплової енергії;
- з 01.07.2016 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1350,66 за 1 Гкал теплової енергії;
- з 31.12.2017 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1332,82 за 1 Гкал теплової енергії;
- з 11.10.2018 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1348,15 за 1 Гкал теплової енергії.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконував, не вносив платежі за послуги з теплопостачання місць загального користування, у зв`язку з чим за період з 01.10.2011 року по 01.12.2018 року за ним утворилась заборгованість, яка згідно з наданим представником позивача розрахунком, складає 7340,54 грн.; інфляційні втрати з грудня 2011 року по жовтень 2018 року становлять  2461,35 грн.; 3% річних від простроченої суми заборгованості з грудня 2011 року по листопад 2018 року - 556,07 грн., а всього заборгованість складає 10357,96 грн.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач заявив у суді першої інстанції про застосування строків позовної давності до правовідносин.
Надаючи правову оцінку заяві відповідача, суд першої інстанції вірно послався на те, що згідно з ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 264  ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2016 року позивач звертався до Ленінського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з опалення МЗК та ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.11.2016 року відмовлено у відкритті провадження за вказаною заявою. Роз`яснено право звернення до суду із тими самими вимогами в порядку позовного провадження.
Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14.
Аналіз наведених правових норм вказує на те, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Враховуючи те, що оскільки із збільшеними позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 01.10.2011 року по 01.12.2018 року позивач звернувся до суду лише 03.01.2019 року, відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права у межах строку загальної позовної давності із позовними вимогами до ОСОБА_1 за період до вересня 2013 року. 
Доказів поважності причин пропущення строку позовної давності позивачем суду не надано. 
З урахуванням вищенаведеного, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2011 року по 31.08.2013 року, стягнувши з останнього заборгованість за опалення місць загального користування за період з 01.09.2013 року по  01.12.2018 року в  сумі 6418,41 грн., інфляційні втрати за період з листопада 2013 року по жовтень 2018 року в сумі 1689,18 грн., а також 3% річних за цей же період у сумі 382,01 грн.  
Заперечення відповідача у суді першої інстанції та його аналогічні доводи апеляційної скарги щодо невідповідності формули розрахунку заборгованості позивачем, обґрунтовано не взяті до уваги місцевого суду та не приймаються до уваги колегії суддів, з огляду на таке. 
Як вказувалося вище, порядок визначення плати за опалення МЗК проводиться у відповідності до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.06 за № 1237/13111.
Відповідно пункту  вказаної 2.1.4  Методики,  загальна кількість  теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, складає: 
УQмзк = Qмзк + Qвтр, де:
Qмзк - кількість теплової енергії на опалення сходинкової клітини, Гкал; 
Qвтр -  втрати теплової  енергії розподільчими  трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (розраховується за СниП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция и кондиционирование" приложение 12). 
Кількість теплової енергії на опалення сходової клітини квартири за адресою АДРЕСА_1 складає 0,23 Гкал/опал. Період та розмір втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними на горищі - 0,63 Гкал/опал.період.
Розрахунок нарахувань за послуги опалення МЗК за листопад 2018 року:
-за послугу опалення сходинкової клітини:
0,23 Гкал/опал.період х ((16?С - (-0,44667?С) / (16?С - (-0,8?С)) /178 д. х 30д. х 1348,15 грн/Гкал =51,16 грн, де:
0,23 Гкал/опал.період - витрати теплової енергії на опалення МЗК, що припадає на квартиру АДРЕСА_1 ; 
16 ?С - нормативна температура внутрішнього повітря у МЗК;
 -0,44667?С - температура зовнішнього повітря за розрахунковий період;
178 д.- кількість днів опалювального періоду;
 28д. - кількість діб в розрахунковому місяці лютому 2017 року;
 -0,8?С - середня нормативна температура зовнішнього повітря за опалювальний період;
1348,15 грн. - вартість 1 Гкал. теплової енергії з 11.10.2018.
-за втрати розподільчими трубопроводами:
0,63 Гкал/опал.період х ((5?С - (-0,44667?С) / (5?С - (-0,8?С)) /178 д. х 30д. х 1348,15 грн/Гкал = 135,63грн, де:
   0,43 Гкал/опал.період - втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними на горищі, що припадають на квартиру АДРЕСА_1 ; 
5?С - нормативна температура внутрішнього повітря на горищі.
Нарахування плати за опалення місць загального користування позивачем здійснювалося до вимог законодавства та існуючих нормативних документів.
Відповідач послугу з опалення МЗК фактично отримував, тому зобов`язаний сплачувати за надані послуги.
Доказів на підтвердження того, що будинок АДРЕСА_1 побудовано за індивідуальним проектом, що зумовлює відсутність системи опалення МЗК, відповідачем суду не надано. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підприємство позивача обґрунтовано проводить нарахування за послугу за опалення місць загального користування протягом опалювального періоду, а його дії щодо нарахування плати за надані послуги відповідають вищезазначеній Методиці та наведеним правовим нормам, які проаналізовано вище.
Наданий відповідачем у суді першої інстанції розрахунок витрат на опалення МЗК (а.с. 126-133), не узгоджується з вимогами положень Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.11.06 за № 1237/13111.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які фактично дублюють заперечення проти позову та зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, правильних висновків місцевого суду не спростовують, тому залишаються колегією суддів без задоволення.
Посилання апелянта на обґрунтованість підстав для заявленого судді Крючко Н.І. відводу також до уваги колегії суддів не приймаються, так як жодних об`єктивних підстав про упередженість та необ`єктивність судді Крючко Н.І. під час розгляду даної справи відповідачем не доведено. 
Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам. Підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                          О.В.Чумак 

Судді:                          С.М.Бондаревська

Т.О.Кривчун