Ухвала
іменем України 
03 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 2120/1-288/11 
провадження № 51-4471км19
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                            ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора                               ОСОБА_4 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 05 червня 2019 року та засудженого ОСОБА_5 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2012 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 05 червня 2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого, проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця 
м. Миколаєва, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 та ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2012 року засуджено: 
ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна, що є його власністю; за ч. 2 ст. 358 КК України (в редакції від 2001 року) до покарання у виді обмеження волі на строк 
2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців із конфіскацією всього майна, що є його власністю. Виправдано за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції від 2001 року). Зараховано у строк відбування покарання тримання під вартою з 14 грудня 2010 року по 28 березня 2011 року;
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції від 2001 року) у виді обмеження волі на строк 1 рік  із позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки із позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України    ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. Відповідно до ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності. Виправдано за ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України (в редакції від 2001 року). 
Стягнено на користь ПАТ «Swedbank» у рахунок відшкодування матеріального збитку: з ОСОБА_5  425761,59 грн, з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно 52238,41 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у справі.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 05 червня 2019 року вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2012 року щодо  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову ПАТ «Swedbank» про відшкодування матеріальної шкоди скасовано і повернуто справу у цій частині в суд першої інстанції для вирішення цивільного позову в порядку цивільного законодавства.
В порядку ст. 365 КПК України 1960 року вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2012 року щодо ОСОБА_5 змінено, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_5 від призначеного за ч. 2 ст. 358 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки у зв`язку із закінченням строків давності.
Виключено з вироку посилання про застосування при призначенні покарання щодо ОСОБА_5 ч. 1 ст. 70 КК України.
Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
В решті вирок залишено без змін.
Вказані судові рішення щодо ОСОБА_6 в касаційному порядку не оскаржуються.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 , будучи директором ТОВ «Металторг», тобто посадовою особою суб`єкта підприємницької діяльності, на початку липня 2006 року в м. Миколаєві у невстановленому місці в неустановлений час, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та невстановленою особою, всупереч визначеному законодавством України порядку отримання кредитів та порядку обігу й використання офіційних документів, умисно, з метою подальшого використання завідомо підроблених документів для отримання кредитних коштів у банківській установі 
АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Swedbank» (розташований на просп. Ушакова, 48 в м. Херсоні), власноруч підробив довідку про заробітну плату ОСОБА_7 від 19 липня 2006 року, поставивши від імені директора ТОВ «Металторг» свій підпис, надавши документу статусу офіційного і підтвердивши недостовірні відомості про те, що ОСОБА_7 працював на цьому підприємстві на посаді водія і протягом січня-червня 2006 року одержав заробітну плату на загальну суму 7555, 92 грн.
ОСОБА_6 , будучи директором ТОВ «Екостар», тобто посадовою особою суб`єкта підприємницької діяльності, в період із початку липня по 30 серпня 2006 року в 
м. Миколаєві у невстановленому місці в неустановлений час за попередньою змовою з ОСОБА_5 та невстановленою особою, всупереч установленому законодавством України порядку отримання кредитів та порядку обігу й використання офіційних документів, умисно, з метою подальшого використання завідомо підроблених документів для отримання кредитних коштів у банківській установі АКБ «ТАС-Комерцбанк», власноруч підробив довідку про заробітну плату ОСОБА_8 , поставивши від імені директора ТОВ «Екостар» свій підпис, надавши документу статусу офіційного й підтвердивши недостовірні відомості про те, що ОСОБА_8 працювала на цьому підприємстві на посаді менеджера і з лютого по липень 2006 року отримала заробітну плату на загальну суму 7200 грн.
Крім того, ОСОБА_5 у серпні 2006 року з метою використання підроблених документів при отриманні кредитних коштів у банківській установі АКБ «ТАС-Комерцбанк» за попередньою змовою з невстановленою особою та іншою особою, всупереч встановленому законодавством порядку обігу та використання офіційних документів, перебуваючи за адресою: вул.1-а Слобідська, 8а в м. Миколаєві, не будучи посадовою особою ПП «Діопті-Н», власноруч підробив підписи в довідках про доходи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , поставивши свій підпис від імені директора ПП «Діопті-Н» та ТОВ «Діопті-Н» і підтвердивши тим самим недостовірні відомості про розмір виплаченої заробітної плати зазначеним особам.
Також ОСОБА_5 та невстановлена особа, умисно за попередньою змовою між собою, в період із початку липня по 30 серпня 2006 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усупереч вищевказаним порядку отримання кредитів та порядку обігу й використання офіційних документів, у м. Миколаєві у невстановленому місці в неустановлений час, з метою подальшого використання завідомо підроблених документів при отриманні кредитних коштів у ПАТ «Swedbank», підробили довідки про доходи позичальників із числа мешканців 
м. Миколаєва  ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_21 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 та ОСОБА_46 шляхом внесення до них недостовірних відомостей, а саме даних про їх працевлаштування та розмір отриманої заробітної плати.
Крім того, в той самий час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою між собою, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усупереч установленому законодавством України порядку отримання кредитів, з метою збагачення, шляхом швидкого отримання готівки кредитних грошових коштів у 
м. Херсоні шляхом обману, який виразився в наданні банківській установі 
АКБ «ТАС-Комерцбанк» завідомо підроблених документів, а саме довідок про доходи позичальників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для підтвердження їх працевлаштування, переконали зазначених осіб отримати на своє ім`я кредит шляхом укладання кредитних договорів з ПАТ «Swedbank» на суму 10000 грн на кожного з тим, щоб кожному позичальникові було виплачено грошову винагороду за надання зазначених послуг, пообіцявши погасити кредит у банку протягом 3 місяців. Отримавши від цих осіб гроші на загальну суму 20 000 грн, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розпорядилися грошима на свій розсуд, кредиту до теперішнього часу в повному обсязі не погасили, заподіявши ПАТ «Swedbank» матеріальної шкоди на вказану суму.
У цей же період ОСОБА_5 , переслідуючи той самий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усупереч порядку отримання кредитів, з метою збагачення, шляхом швидкого отримання готівки кредитних коштів у м. Херсоні, шляхом обману, який виразився в наданні банківській установі 
АКБ «ТАС-Комерцбанк» завідомо підроблених документів, а саме довідок про доходи позичальників із числа мешканців м. Миколаєва: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_47 , ОСОБА_9 , 
ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , 
ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_38 , ОСОБА_37 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_21 , ОСОБА_44 , 
ОСОБА_45 та ОСОБА_46 з метою підтвердження їх працевлаштування, переконав указаних осіб отримати на своє ім`я кредит шляхом укладення кредитних договорів із ПАТ «Swedbank» на суму 10 000 грн на кожного з тим, щоб кожному позичальникові виплатити грошову винагороду за надання зазначених послуг, пообіцявши погасити кредит у банку протягом 23 місяців. Отримавши від громадян гроші на суму 428 000 грн, ОСОБА_5 розпорядився грошима на свій розсуд, кредиту до теперішнього часу в повному обсязі не погасив, заподіявши ПАТ «Swedbank» матеріальної шкоди в особливо великих розмірах на суму 448 000 грн.
Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачувалися у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції від 2001 року), у використанні завідомо підробленого документа за таких обставин.
Зазначені особи за попередньою змовою між собою та невстановленою особою, в указаний період умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, усупереч порядку отримання кредитів та порядку обігу й використання офіційних документів з метою збагачення, шляхом швидкого отримання готівки кредитних грошових коштів, перебуваючи у м. Херсоні, використовували шляхом надання банківській установі АКБ «ТАС-Комерцбанк» завідомо підроблені документи, а саме довідки про доходи позичальників кредитних грошових коштів із числа жителів м. Миколаєва, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_47 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_38 , ОСОБА_37 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_21 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 з метою підтвердження завідомо недостовірних відомостей про їх працевлаштування та отриману заробітну плату. Хоча фактично позичальники на зазначених у підроблених документах підприємствах не працювали, заробітної плати не отримували, у трудових відносинах не перебували. Надані банку довідки про доходи були використані його співробітниками при укладанні кредитних договорів, за якими позичальники з числа жителів м. Миколаєва отримали кредитні кошти.
Також органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України (в редакції від 2001 року), що за тих самих обставин у вказаний період за попередньою змовою з ОСОБА_5 та невстановленою особою, повторно підробили довідки про доходи позичальників із числа мешканців м. Миколаєва  ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , 
ОСОБА_20 , ОСОБА_47 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , 
ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_38 , ОСОБА_37 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_21 , ОСОБА_44 , 
ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , шляхом внесення до цих документів недостовірних відомостей, а саме даних про працевлаштування указаних осіб та розмір отриманої заробітної плати.
Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, у тому, що разом з ОСОБА_5 у цей же період часу, за попередньою змовою між собою, переслідуючи той самий мотив, усвідомлюючи протиправність своїх дій, усупереч порядку отримання кредитів з метою збагачення внаслідок швидкого отримання готівки кредитних грошових коштів, перебуваючи у м. Херсоні, шляхом обману, який виразився в наданні банківській установі АКБ «ТАС-Комерцбанк» завідомо підроблених документів, а саме довідок про доходи позичальників із числа мешканців м. Миколаєва: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , 
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_47 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_38 , ОСОБА_37 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_21 , ОСОБА_44 , 
ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , з метою підтвердження їх працевлаштування, переконали зазначених осіб отримати на своє ім`я кредит шляхом укладення кредитних договорів із ПАТ «Swedbank» на суму 10 000 грн щоб виплатити кожному позичальникові грошову винагороду за надання зазначених послуг, пообіцявши погасити кредит у банку протягом 23 місяців. Отримавши від громадян гроші на суму 428 000 грн, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розпорядилися грошима на свій розсуд, кредиту до теперішнього часу в повному обсязі не погасили, заподіявши ПАТ «Swedbank» матеріальної шкоди в особливо великих розмірах на вказану суму.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить судові рішення скасувати і направити справу на новий судовий розгляд. Зокрема вказує на неналежність та недопустимість доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки під час судового розгляду не доведено умислу на вчинення шахрайства. Зазначає, що апеляційним судом було порушено його право на захист, оскільки розгляд справи відбувся без його безпосередньої участі в судовому засіданні, захисника та потерпілих. Вказує, що ухвала належним чином не мотивована та не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.
У касаційній скарзі прокурор звертає увагу на порушення права ОСОБА_5 на захист під час апеляційного розгляду. Вважає, що за наявності заяви захисника ОСОБА_48 про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку з хворобою ОСОБА_5 , на підтвердження чого було долучено виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 72 від 27 травня 2019 року, що вказує на поважність причини неявки засудженого в судове засідання, суд повинен був відкласти апеляційний розгляд. Розглянувши справу за відсутності засудженого ОСОБА_5 , апеляційний суд порушив його право на захист, що є істотним порушенням кримінально-процесуального закону. З наведеної підстави, відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 і направити справу на новий апеляційний розгляд. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор просила скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий апеляційний розгляд.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність цих підстав, суд касаційної інстанції керується статтями 370 – 372 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 362 цього Кодексу під час розгляду кримінальної справи в суді апеляційної інстанції учасники процесу мають право давати пояснення з приводу поданих апеляцій та виступати в судових дебатах; особи, які подали апеляції, – право підтримувати апеляції або відмовитись від них; якщо в апеляційному розгляді справи брали участь підсудні, їм надається останнє слово.
За змістом ч. 2 ст. 358 КПК України 1960 року засуджений чи виправданий, їх законні представники підлягають обов`язковому виклику в апеляційний суд, якщо в апеляції ставиться питання про погіршення їх становища, що по суті унеможливлює апеляційний розгляд без їх безпосередньої участі. Засуджений, що утримується під вартою, підлягає обов`язковому виклику в апеляційний суд, також у випадках, коли про це надійшло його клопотання.
Ці вимоги закону у даній справі належним чином не виконані.
Як убачається з матеріалів справи, захисником ОСОБА_49 30 травня 2019 року було подано заяву про перенесення апеляційного розгляду щодо ОСОБА_5 , призначеного на 30 травня 2019 року, у зв`язку з хворобою засудженого з долученням виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 72 від 27 травня 2019 року (т. 12 а. с. 77-78). 
Із вказаної підстави апеляційний розгляд було перенесено на 05 червня 2019 року та направлено запит до КНП «Миколаївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Миколаївської міської ради» щодо перебування на лікуванні ОСОБА_5 .
У судове засідання 05 червня 2019 року засуджений ОСОБА_5 не з`явився, як і його захисник ОСОБА_50 , яка звернулася з заявою про призначення іншої дати судового засідання в суді апеляційної інстанції через неможливість бути присутньою із-за хвороби (т. 12 а. с. 34). 
Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що 05 червня 2019 року колегія суддів апеляційного суду, з огляду на вимоги ст. 358 КПК України 1960 року, дійшла висновку про можливість розгляду справи в суді апеляційної інстанції за відсутності засудженого ОСОБА_5 , пославшись в обгрунтування на відповідь КНП «Миколаївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Миколаївської міської ради» від 05 червня 2019 року, що за період з 21 травня 2019 року ОСОБА_5 на амбулаторному (стаціонарному) лікуванні не перебував, а також зазначила, що захисники ОСОБА_51 та ОСОБА_52 не з`явилися, а захисником ОСОБА_49 жодних доказів про неможливість бути присутньою не надано. 
Разом з тим, у відповіді КНП «Миколаївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Миколаївської міської ради» від 05 червня 2019 року, крім іншого, зазначено, що після проведеного 21.05.2019 року обстеження ОСОБА_5 встановлено діагноз та рекомендовано лікування у денному стаціонарі за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 (т. 12 а. с. 83). 
Також, як убачається з доданої до касаційної скарги копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_5 було направлено в стаціонар 27 травня 2019 року з діагнозом «ДДП поперекового відділу хребта. Гіпертонічний криз ІІ порядку, не ускладнений. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. Ризик-3», що узгоджується з долученою захисником ОСОБА_49 до заяви від 30 травня 2019 року випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 72 від 27 травня 2019 року. Також, згідно з копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2325 від 23 червня 2019 року, ОСОБА_5 05 червня 2019 року було госпіталізовано з діагнозом «Гострий панкреатит» та виписано 23 червня 2019 року (т. 12 а. с. 78, 135-142).
Однак, апеляційний суд при ухваленні 05 червня 2019 року судового рішення не зважив на те, що ОСОБА_5 не може з`явитися в судове засідання через перебування на лікуванні при цьому бажає безпосередньо брати участь у судовому розгляді справи, про що свідчать матеріали справи, зокрема заява від 27 лютого 2015 року, у якій він просив апеляційний розгляд проводити за його участі (т. 10  а. с. 101).
Таким чином, на думку Верховного Суду, апеляційний суд не дотримався вимог кримінально-процесуального закону та розглянув справу за відсутності ОСОБА_5 , а отже позбавив його можливості брати участь в апеляційному розгляді справи, що призвело до порушення права засудженого на захист.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вказані порушення вимог кримінально-процесуального закону, відповідно до положень статей 370, 398 КПК України 1960 року є істотними, оскільки перешкодили апеляційному суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та в порядку ч. 2 ст. 395 КПК України 1960 року щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а матеріали справи направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого апеляційному суду необхідно розглянути апеляційні скарги у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення. 
Керуючись статтями 394-396, 398, 400-2, 400-3 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити повністю, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 – частково.
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 05 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 та в порядку ч. 2 ст. 395 КПК України 1960 року щодо  ОСОБА_6 скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                     ОСОБА_3