22.06.20
22-ц/812/1037/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 758/18/20
Провадження № 22ц/812/1037/20        Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова
іменем України
22 червня 2020 року                м. Миколаїв                        Справа № 484/175/20
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
за участі: представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Лиска Павлом Олександровичем, на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 квітня 2020 року, постановлену суддею Волковою О.І., в приміщенні того ж суду в м. Южноукраїнськ, цього ж дня, за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» в особі державного реєстратора Прошкіна Олександра Васильовича про визнання протиправною дію державного реєстратора та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру та заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» в особі державного реєстратора Прошкіна Олександра Васильовича про визнання протиправною дію державного реєстратора та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру,
встановив:
28 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Лиска П.О. в порядку цивільного судочинства звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» в особі державного реєстратора Прошкіна О.В. про визнання протиправною дію державного реєстратора та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що у серпні 2019 року ОСОБА_1  було отримано інформаційну довідку № 176300723, зі змісту якої встановлено, що 21 грудня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. (рішення про державну реєстрацію прав № 44761987 від 21 грудня 2018 року) було зареєстровано обтяження – арешт на належну позивачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставою виникнення обтяження вказане рішення Новопсковського районного суду Луганської області у справі №420/1955/18 від 12 грудня 2018 року.
Позивач зазначала, що рішення про реєстрацію обтяження проведено з порушенням її прав власника та статей 10,18,24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки предмет позову у судовій справі не стосувався належного їй нерухомого майна та вона не була стороною/учасником судового провадження.
Одночасно з позовною заявою, позивач подала заяву про забезпечення доказів шляхом витребування від Новопсковського районного суду Луганської області судових рішень та від Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи.
       Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передані на розгляд за підсудністю до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.
       Ухвалою  Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 квітня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
05 травня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Лиска П.О. звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати повністю ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 квітня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір виник з порушення прав власності.
Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів дійшла висновку апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 16 травня 2013 року ОСОБА_1 придбала та зареєструвала право власності на квартиру за АДРЕСА_2 .
Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін О.В. на підставі рішення суду, серія та номер 420/1955/18, видане 12 грудня 2018 року Новопсковським районним судом Луганської області прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44761987 від 21 грудня 2018 року та провів обтяження – арешт нерухомого майна вищезазначеної квартири.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначала, що рішення про реєстрацію обтяження проведено з порушенням її прав власника та статей 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки предмет позову у судовій справі не стосується належного їй нерухомого майна та вона не є стороною/учасником судового провадження.
На підтвердження своїх доводів до позовної заяви позивач додала з Єдиного державного реєстру судових рішень судовий наказ Новопсковського районного суду Луганської області від 05 грудня 2018 року у цивільній справі №420/1955/18, яким стягнуто з боржника Особи 1 на користь стягувача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» суму заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 4 035 грн. 67 коп. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправною дію й скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. про реєстрацію обтяження – арешту на квартиру проведеного на підставі судового рішення. При цьому позов подано на захист порушеного, на думку позивача, її цивільного права, оскільки у вищезазначеній іншій цивільній справі за номером якої накладено обтяження на житло позивача, предметом спору не була квартира належна позивачу та сама позивач не була стороною/учасником в тій справі.
Даних про те, що в іншій цивільній справі предметом спору є зазначена квартира належна позивачу та вона є учасником справи в матеріалах позовної заяви немає.
Отже, даний позов подано на поновлення прав ОСОБА_1 у сфері цивільних відносин, а виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю накладення обтяження на належне їй нерухоме майно за правовідносинами інших осіб у справі щодо стягнення заборгованості за спожитий природний газ, що стало підставою для оскарження реєстрації обтяження на майно позивача.
За такого, на думку колегії суддів, позовні вимоги ОСОБА_1 , що розглядалися судом на стадії відкриття провадження у справі, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію обтяження на спірний об`єкт нерухомого майна, не мав публічно-правових відносин з позивачем. Оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалися забезпечення реєстрації прав та обтяжень інших осіб.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Ураховуючи те, що в цій справі оспорюється правомірність накладення арешту на нерухоме майно належне позивачу за правовідносинами інших осіб, що впливає на майнові права та інтереси позивача, колегія суддів, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у цивільній справі є передчасним.
За правилами пункту 6 частини першої статті 373 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскільки оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм процесуального права апеляційний суд вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги.
       Керуючись статтями 367, 374,376, 379, 382 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Лиска Павлом Олександровичем задовольнити.
Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 квітня 2020 року скасувати та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                                        Н.В. Самчишина

Судді:                                                                П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова 

Повний текст постанови складено 22 червня 2020 року.