ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3602/20 Справа № 174/643/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
        за участю секретаря судового засідання – Пивоварової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідач підписав заяву б/н від 01.04.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в заяві. 
Відповідно до п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п.2.1.1.5.7 договору, а у разі невиконання зобов`язань зо договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6., на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, сплати банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. 
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, в зв`язку з чим він, станом на 10.05.2019 року, має заборгованість у розмірі 82 262,77 грн, яка складається з наступного: 24 833,39 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 51 335,91 грн – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1 700,00 грн – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 3893,47 грн - штраф (процентна складова). 
Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 82 262,77 грн та судові витрати у справі (а.с. 2-4).
Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено (а.с.56-61).
Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, задовольнивши позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права (а.с.64-68).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до суду завірену анкету-заяву відповідача від 01.04.2011 року, з якої слідує, що відповідач погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с.9)
       На підтвердження розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 позивачем надано розрахунок , згідно якого останній станом на 10.05.2019 року, має заборгованість у розмірі 82 262,77 грн, яка складається з наступного: 24 833,39 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 51 335,91 грн – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1 700,00 грн – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 3893,47 грн - штраф (процентна складова) (а.с.6-8).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
       Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2011 року, між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1000,00 грн. 
       Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки “Універсальна 30 днів пільгового періоду”, яка підписана відповідачем, вбачається, що сторони також погодили умови сплати процентів, неустойки (пені) за несвоєчасне невиконання зобов`язання, а також погодили, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії (а.с.69).
       Відповідачем вимоги договору не виконані, грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі не повернуто, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, станом на 10.05.2019 року, у розмірі 82 262,77 грн, яка складається з наступного: 24 833,39 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 51 335,91 грн – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1 700,00 грн – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 3893,47 грн - штраф (процентна складова) (а.с.6-8).
       Визначаючи розмір заборгованості, колегія суддів виходить з розрахунку, який надано Банком, оскільки відповідачем цей розрахунок не спростований і свій не надано.
       Відповідач не спростував факт отримання кредитної картки та отримання за нею кредитних коштів, користувався кредитними коштами (що вбачається із розрахунку заборгованості та із витягу з рахунку щодо руху кошті за кредитним договором б/н від 01.04.2011 року) та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору.
       Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає запотрібне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 24 833,39 грн.
       Також, Банк просить стягнути 51 335,91 грн – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1 700,00 грн – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн та штраф (процентна складова) в розмірі 3893,47 грн.
       Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
       Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
       За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
       Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити.
       Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.
       А тому, позовні вимоги про стягнення зі відповідача нарахованої пені, не підлягають задоволенню, з вище вказаних підстав.
       Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки “Універсальна 30 днів пільгового періоду”, сторони погодили, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії.
       Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає запотрібне стягнути з відповідача на користь позивача штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн та 5% від суми заборгованості у розмірі 1241,67 грн. 
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 01.04.2011 року у розмірі 26 575, 06 грн, з яких: 24 833,39 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1241,67 грн - штраф (процентна складова). У задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої пені слід відмовити, оскільки одночасне застосування штрафів та пені за одне й те саме порушення не допускається.
       На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 1551,45 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» — задовольнити частково.
       Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року — скасувати.
       Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 квітня 2011 року у розмірі 26 575, 06 грн, з яких: 24 833,39 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1241,67 грн - штраф (процентна складова). 
       У задоволенні позовних вимог про стягнення пені — відмовити. 
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1551,45 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: