УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/3827/19 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П. 
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Галацевич О.М.,                
суддів:                                                           Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 
на заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 15 листопада 2019 року суддею Коваленко В.П. у м. Коростені, 
у справі №279/3827/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із позовом, у якому зазначило, що заявою про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидкий кредит» від 27.05.2018 ОСОБА_1 приєднався до таких Умов та Правил, які розміщені на сайті Банку та разом складають кредитний договір, прийняв усі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі.
Згідно укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10459 грн зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із датою остаточного його повернення 26.05.2019. Позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 14.05.2019 року утворилась заборгованість в сумі 14654,76грн, з яких: 9854,77 грн - заборгованість за кредитом, 1,91 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2400,35 грн - заборгованість по комісії, 1223,69грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 674,04 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2019 року  позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 9856,76 грн та 1292,06 грн судового збору.
В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення у цій частині, яким позовні вимоги Банку задовольнити.
На його думку, сторони узгодили, що для укладання договору використовується електронний підпис - одноразовий пароль (ОТР пароль), який надсилається Банком на фінансовий телефон Клієнта, та введенням якого на сайті Банку або повідомлення працівника Банку у відділенні Клієнт підписує Заяву про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидкий кредит» та підтверджує прийняття прав та обов`язків за даним Договором. Істотні умови укладеного договору, зокрема щодо строку кредитування, порядку погашення заборгованості, розміру процентів, комісій, неустойки та інших витрат, наявні в заяві про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидкий кредит» від 27.05.2018. Банком надано суду первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Проте, суд не навів жодних аргументів на спростування наявних у справі доказів, а також не встановив дійсного розміру заборгованості та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення процентів, комісії, пені та штрафів. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що заявою про приєднання до Умов та Правил надання кредиту "Швидкий кредит" від 27.05.2018 ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання кредиту «Швидкий кредит», що розміщені на сайті Банку https://privatbank.ua/terms, що разом складають кредитний договір, та прийняв всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі.
Згідно Постанови НБУ від 17.12.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п. 2.2. Ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Таким чином, враховуючи наявність у відповідача кредитної картки, банком при її видачі було ідентифіковано особу відповідача, при цьому повторна (додаткова) ідентифікація діючим законодавством не вимагається (копія раніше укладеної анкети, за якою відбулась ідентифікація відповідача, додається).
З матеріалів справи вбачається, що сторони узгодили, що для укладання цього договору використовується електронний підпис, а саме - одноразовий пароль (ОТР-пароль), який надсилається банком на фінансовий телефон клієнта, та введенням якого на сайті банку або повідомленням працівнику банка у відділенні клієнт підписує Заяву про приєднання до Умов та Правил надання кредиту "Швидкий кредит" та підтверджує прийняття прав та обов`язків за даним Договором. ОТР-пароль 27-05-2018 року відправлений Відповідачу на його фінансовий номер НОМЕР_1 (у підтвердження відправлення відповідачу такого пароля суду надано витяг із банківського комплексу щодо надіслання OTP-паролю, строка із назвою password). Таким чином, позивачем здійснено ідентифікування відповідача за допомогою електронних даних ОТР-паролю.
Відповідно до укладеного договору Відповідач отримав кредит у розмірі 10459,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із датою остаточного повернення 26.05.2019.
Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов, шляхом зарахування грошей на рахунок.
До кредитного договору позивач додав: розрахунок заборгованості; виписку по рахунку Відповідача щодо погашення кредитної заборгованості; виписку по рахунку Відповідача, на який були перераховані кредитні кошти; витяг із програмного комплексу банку щодо надіслання OTP-паролю на фінансовий номер відповідача; копію заяви позичальника № DNH0CTCT0030695; витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам; копію підтвердження видачі кредиту - виписку по рахунку, на який видавались кредитні кошті; паспорт споживчого кредиту тощо.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача складається із: 9854,77 грн - заборгованість за кредитом, 1,91 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2400,35 грн - заборгованість по комісії, 1223,69 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 674,04 грн - штраф (процентна складова).
Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для стягнення з боржника суми непогашеного тіла кредиту - заборгованості за кредитом.
Рішення у цій частині Банком не оскаржується, а тому в силу принципу диспозитивності судом апеляційної інстанції не переглядається.
Разом з тим відмовляючи у стягненні процентів, комісії, пені та штрафів, суд виходив з того, що при укладенні договору з відповідачем Банком не дотримано вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення комісії та штрафів, в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та пені не погоджується.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З Умов та Правил надання кредиту «Швидкий кредит» АТ КБ «Приватбанк» (станом на день укладання договору) випливає, що подача заявки на кредит здійснюється Клієнтом у відділенні Банку або самостійно через сайт. Банк надає Клієнту «Паспорт споживчого кредиту», а Клієнт підтверджує ознайомлення з ним шляхом використання електронного підпису у вигляді ОТР-пароля. У разі прийняття позитивного рішення про видачу кредиту він надається Клієнту шляхом зарахування коштів на карту Клієнта, емітовану АТ КБ «Приватбанк». Термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу, період сплати платежів та інші істотні умови визначені в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидкий кредит», шляхом підписання якої Клієнт та Банк укладають кредитний договір.
З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2018 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
На виконання вказаного договору ОСОБА_1 видано кредитну карту № НОМЕР_2 , на яку була зарахована погоджена між сторонами сума кредиту.
З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 оспорював умови кредитування та отримання ним картки із погодженим розміром кредитування.
Такими чином, виходячи з вищевикладених норм законодавства, відбулося укладання між відповідачем та Банком кредитного договору.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
Умови договору, зазначені у «Паспорті споживчого кредиту» (а.с.8 зв. -9), свідчать, що сторони узгодили між собою суму кредиту - 10000 грн, процентну ставку - 0,12 % річних та пеню - 0,065% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, але не менше однієї гривні. Штрафів та інших платежів умовами договору не передбачено.
Надані позивачем докази доводять факт укладання такого договору та його умови, які свідчать про право Банку на стягнення тіла кредиту, процентів та пені. Право банку на стягнення з відповідача на свою користь комісії та штрафів відсутнє, оскільки не підтверджено умовами договору.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача необхідно стягнути проценти за користування кредитом у сумі 1,91 грн та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором в сумі 1223,69 грн.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом та пені з ухваленням у цій частині нового судового рішення - про задоволення позову в цій частині.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 398,60 грн понесених судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог (159,44 грн судового збору за подання позову до суду та 239,16 грн - судового збору за подання апеляційної скарги при задоволенні вимог на 8,3%).
Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2019 року у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом і пені скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства  комерційний банк  «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570) проценти за користування кредитом в сумі  1,91 грн, пеню в сумі   1223,69грн та судові витрати в сумі 398,60 грн.
Рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу та комісії за користування кредитом залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 18 березня 2020 року.