Справа № 158/2971/19 	Головуючий у 1 інстанції: Підгорний І. І. 	
Провадження № 22-ц/802/653/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 червня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 березня 2020 року,     
                                        В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтовані тим, що 14 лютого 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2100 грн зі сплатою 36 процентів річних за користування кредитом. Відповідачка погодилася на те, що анкета-заява на отримання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку становить між нею та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг.
Крім того, позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови укладеного кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 155 66,53 грн, яка складається із: 1871 грн – заборгованість за кредитом; 124 78,08 грн – заборгованість по відсотках за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн – штраф (фіксована частина), 717, 45 грн – штраф (процентна складова). 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 15566,53 грн та судові витрати по справі в розмірі 1921 грн.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 березня 2020 року в даній справі позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1871 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по справі в розмірі 231 грн.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову банку.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у розмірі 1 871 грн, яка підлягає стягненню в користь банку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Із матеріалів справи убачається, що 14 лютого 2008 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 973,35 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с.7 - зворот).
На підтвердження укладення кредитного договору позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду підписану сторонами заяву позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та розрахунок заборгованості за кредитним договором. (а. с. 5 -13).
Як убачається поданої заяви позичальника, остання містить особисті дані позичальника, дані про суму кредиту, дані про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, умови щодо нарахування процентів, процентної ставки, згоду з тим, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складають договір про надання банківських послуг  (а. с. 7 - зворот). 
У матеріалах справи, крім того, містяться Умови і правила надання банківських послуг, які позичальником підписані не були (а. с. 8 - 13).
Разом з тим, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, яка існувала на час підписання анкети-заяви, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту.
Крім того, до позовної заяви позивачем не приєднано довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка є складовою частиною договору. 
Банк надав суду розрахунок заборгованості за кредитом, який складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1871 грн; заборгованості за процентами в розмірі 12478,08 грн; штрафів в розмірі 1217,45 грн, а всього на загальну суму – 155 66,53 грн (а. с. 6). 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути з відповідача, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), складові його повної вартості, зокрема, нараховані відсотки за несвоєчасну сплату кредиту, штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.
Обґрунтовуючи свої вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 лютого 2008 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Правила користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на сайті: https//privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також тарифів банку, розміщених на сайті: https//privatbank.ua/terms/ pages/70/ ознайомилася позичальник ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що роздруківка із сайту банку не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У своїй позовній заяві банк також зазначав, що сторони при укладенні договору керувались нормами ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Таким чином, судом встановлено, що особисто позичальником підписано лише заяву позичальника від 14.02.2008 року, інші складові договору, зокрема, Умови та правила надання банківських послуг  позичальником ОСОБА_1 підписані не були.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком в якості доказу умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки такі докази достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, банком не надано довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду ( частина четверта статті 263 ЦПК України).
Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 1871 грн, оскільки позивач суду не довів, на яких саме умовах був укладений кредитний договір.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 березня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді