02.06.20
22-ц/812/957/20
Справа №487/8663/19
Провадження № 22-ц/812/957/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
02 червня 2020 року                                                                           м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
при секретарі судового засідання - Андрієнко Л.Д.,
без участі осіб, повідомлених про дату, час та місце розгляду справу належним чином,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю «РосКосметика»
на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 14 січня 2020 року, постановлену головуючим суддею Нікітіним Д.Г., дата складання повного тексту незазначена, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» до Територіального управління Державного Бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,-

В С Т А Н О В И В
У листопаді 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» (далі ТОВ «РосКосметика») звернулось до суду з позовом до Територіального управління Державного Бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній цивільній справі.
Ухвала суду мотивована тим, що оскільки спір виник між юридичними особами, а тому дана справи не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, просив про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
В силу ч.2 ст.372ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що територіальним управлінням ДБР, розташованим у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42018000000000800.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2019 року у справі № 487/2586/19 задоволено скаргу представника ТОВ «Рос Косметика» на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві Васильєва А.О. та зобов`язано розглянути клопотання представника ТОВ «РосКосметика» Дубовика М.В. року про залучення його як потерпілого (а.с.7).
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2019 року у справі № 487/4645/19 (провадження № 1-кс/487/4890/19) задоволено скаргу представника ТОВ «РосКосметика» Дубовика М.В. на бездіяльність слідчого ДБР, розташованого у м. Миколаєві Балаєнко М.С. та зобов`язав його розглянути клопотання від 29 травня 2019 року про виконання процесуальних дії у кримінальному провадженні № 42018000000000800 (а.с.8).
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2019 року у справі 487/2586/19 (провадження № 1-кс/487/5974/19) скасовано постанову слідчого ДБР, розташованого у м. Миколаєві Балаєнко М.С. від 03 липня 2019 року про закриття кримінального провадження № 4201800000000800 (а.с.9).
Звертаючись з даним позовом позивач вказував, що вищенаведене свідчить про бездіяльністю та незаконні дії слідчих ДБР при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № НОМЕР_1 , які обмежують права позивача, завдаючи йому майнову шкоду 
Зазначає, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № НОМЕР_1 за надання юридичних послуг ним сплачено адвокату ОСОБА_1 12000 гривень, на підтвердження чого надав Договір про надання юридичних послуг, акт приймання-передачі виконаних юридичних послуг та платіжне доручення (а.с.10-12).
А тому, просив стягнути на свою користь вказані грошові кошти.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у даній цивільній справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки спір виник між юридичними особами, тому дана справи не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступні обставини.
У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Відповідно до п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, – за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК.
Статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.
Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.
Частина друга статті 4 ГПК України встановлює право юридичної особи на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).
Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за наступних умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Товариство з обмеженою відповідальністю є юридичною особою та можуть займатися будь яким видом підприємницької діяльності (стаття 1 Закону України «Про господарські товариства»).
Повноваження Державного бюро розслідувань визначаються Законом України «Про Державне бюро розслідувань».
З матеріалів справи вбачається, що «РосКосметика» за організаційно-правовою формою є товариством з обмеженою відповідальністю та його діяльність зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 20 серпня 2001 року (а.с.13). 
Спори, що виникають між юридичними особами та органами державної влади при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.
Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.
Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.
Відповідний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18).
У даній справі ТОВ «РосКосметика»» заявило вимогу до територіального управління Державного бюро розслідувань та Державної казначейської служби України лише про відшкодування шкоди, заподіяної діями суб`єкта владних повноважень, така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про помилкове незастосування судом першої інстанції норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки вказаний Закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, зокрема юридичних, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб.
Вищенаведене узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/1423/17 (провадження №12-208гс18). 
За такого, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції господарських судів України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, залишивши без змін ухвалу суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» залишити без задоволення, ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 січня 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                              Ж.М. Яворська
Судді                                                                                               Т.М. Базовкіна
Л.М. Царюк 

Повний текст постанови складено 02 червня 2020 року.