УХВАЛА
Іменем України
 
07 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 0907/2-5003/2011
провадження № 61-7695ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,              Червинської М. Є.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 11 березня 2020 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2011 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № 123/Кр74 в розмірі                       217 734 грн 93 коп.
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                    від 28 березня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «АКПІБ».
 
Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
У червні 2015 року рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), посилаючись на те, що за договором відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року ПАТ «АКПІБ» відступило            ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2008 року № 123/Кр74.
 
Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року касаційні скарги ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2015 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                      від 16 червня 2016 року замінено позивача ПАТ «АКПІБ» на правонаступника ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                      від 15 листопада 2018 року цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд Трускавецькому міському суду Львівської області.
 
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 23 січня                   2019 року прийнято до розгляду вказану вище справу.
 
Відповідно до ухвали Трускавецького міського суду Львівської області                       від 10 жовтня 2019 року задоволено клопотання представників відповідачів про витребування у позивача - ТОВ «Кредитні ініціативи» ряду документів для огляду.
 
10 грудня 2019 року на адресу Трускавецького міського суду Львівської області надійшло клопотання від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про залишення позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» без розгляду, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 10 жовтня 2019 року.
 
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 26 грудня           2019 року позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 11 березня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 26 грудня 2019 року скасовано, і справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
04 травня 2020 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 11 березня 2020 року. Повний текст постанови апеляційного суду складено 20 березня 2020 року.
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права.
 
Разом з цим, в касаційній скарзі міститься клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, з посиланням на те, що копію повного тексту постанови апеляційного суду станом на дату подання касаційної скарги не отримував, та ознайомився з нею в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10 квітня 2020 року. 
 
Також ОСОБА_1 зазначив, що з 12 березня 2020 року по 11 травня            2020 року на всій території України запроваджено карантин, з метою запобігання розповсюдженню короновірусної хвороби COVID-19, та просив поновити строк на касаційне оскарження судового рішення.
 
Нормами статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року       № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон             № 540-ІХ), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність задоволення вказаного клопотання.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою тавідмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваної постанови апеляційного суду.
 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
Апеляційним судом встановлено, що зазначена справа перебуває в провадженні судів з 2011 року, матеріали справи налічують десять томів.
 
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 10 жовтня         2019 року витребувано докази у позивача - ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
В підготовчому засіданні 26 грудня 2019 року представником позивача на виконання ухвали суду від 10 жовтня 2019 року було представлено наступні докази: кредитний договір від 04 квітня 2008 року № 123/Кр74, укладений між ЗАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 та договір майнової поруки від 04 квітня        2008 року № 74, укладений між ЗАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 ,                ОСОБА_2 .
 
Також представником позивача в підготовчому засіданні було представлено договір іпотеки № 514, укладений між ЗАТ «АКПІБ» та ОСОБА_2 .
 
Також представником позивача було частково долучено до матеріалів справи копії документів з кредитної справи, а саме: заява-анкета позичальника ОСОБА_1 на отримання кредиту від 04 квітня 2008 року, заява на видачу готівки від 04 квітня 2008 року № 2, заява ОСОБА_5 від 04 квітня           2008 року; повідомлення про умови кредитування на будівництво, придбання, реконструкцію, ремонт та облаштування житла і орієнтовну сукупну вартість кредиту.
 
Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви на підставі частини 10 статті 84, пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України суд першої інстанції виходив із того, що позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, відповідно до ухвали суду                 від 10 жовтня 2019 року.
 
Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
 
Суд розглядає справи, не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша, друга статті 13 ЦПК України).
 
Відповідно до частин четвертої, сьомої статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів, суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Статтею 84 ЦПК України встановлено порядок витребування доказів.
Відповідно до частин першої, третьої сьомої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.
 
У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
Відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання,  а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
 
Вказана норма встановлює декілька альтернативних варіантів дій суду в разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів, при цьому, якщо такі докази не подано саме з неповажних причин або без повідомлення причин.              Крім того, зі змісту вказаної статті убачається, що суд враховує, яке значення мають ці докази для справи.
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.
 
Таким чином, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд правильно виходив із того, що враховуючи подані документи, суд першої інстанції мав всі підстави здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку апеляційного суду та не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права.
 
Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 11 березня 2020 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 11 березня 2020 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  ОСОБА_1 . 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                            С. Ю. Бурлаков

                                                                                                                      В. М. Коротун

                                                                                                                      М. Є. Червинська