Номер провадження: 22-ц/813/4353/20 
Номер справи місцевого суду: 501/3795/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада  2019 року про відмову у відкриті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Парадайз 2018» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Парадайз 2018», у якому просив суд винести рішення, яким зобов`язати негайно відповідача звільнити вбудовано – прибудовані приміщення соціально – культурно-побутового призначення (магазин, тощо) АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , м.Чорноморськ наданого КП «БТІ» ЧМР нежитлові приміщення, що знаходяться у підвальному поверху будинку В. АДРЕСА_3 , рахуються за АДРЕСА_2 . 
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада  2019 року у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1  до ТОВ «Парадайз 2018» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення – відмовлено.
Роз`яснено позивачу право звернення до суду в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1   подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада  2019 року та призначити до розгляду позов ОСОБА_1 до ТОВ «Парадайз 2018». 
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Парадайз 2018», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада  2019 року без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення (а.с. 73-74). 
В судове засідання, призначене на 15.04.2020 року,  сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
10.04.2020 року на електрону адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , у якій він просить розглянути справу без його участі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, районний суд виходив з того, що позовну заяву підписано керівником юридичної особи - ОСББ «Ілкмаркса 2-Б» ОСОБА_1 , отже, спір виник між суб`єктами господарювання, які зареєстровані в установленому законом порядку, як юридичні особи, а тому дана позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно п.1 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, даний спір виник щодо користування ТОВ «Парадайз 2018» приміщенням соціально-побутового призначення по АДРЕСА_2 , яке знаходиться на балансі юридичної особи - ОСББ «Ілкмаркса 2-Б».
При цьому, позовну заяву підписано керівником юридичної особи - ОСББ «Ілкмаркса 2-Б» ОСОБА_1 , отже, спір виник між суб`єктами господарювання, які зареєстровані в установленому законом порядку, як юридичні особи.
За вищенаведених обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що дана позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. 
У доводах апеляційної скарги, апелянт зазначає, що вказаний позов подано виключно як фізичною особою і ніде в ньому не зазначено, що він поданий керівником юридичної особи. 
Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися із такими доводами апелянта та зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року №2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.
Основна мета діяльності ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном.
Більш того, статтею 18 Закону встановлено, що об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласниками.
Тобто, саме юридична особа ОСББ має захищати права фізичних осіб - її учасників (співвласників). Таким чином, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією ОСББ передбачених Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» делегованих повноважень, зокрема, щодо реалізації та захисту прав співвласників на володіння та користування спільним майном (ст.ст. 4, 18 Закону).
Крім того, майно (нежитлове приміщення), щодо якого йдеться у позові, не є особистою власністю позивача, а як вбачається із змісту позову «знаходиться на балансі юридичної особи ОСББ «Ілкмаркса 2-Б»та яке позивач в позовних вимогах просить передати відповідними актом власнику- ОСББ «Ілкмаркса 2-Б» .
У постанові від 20 березня 2019 року по справі № 350/67/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
У постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача. При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
З наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду випливає, що спори, пов`язані з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи повинні розглядатись за правилами господарського судочинства незалежно від суб`єктного складу, за місцезнаходженням юридичної особи (ч. 6 ст. 30 ГПК України).
З урахуванням вищенаведеного, відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ  «Парадайз 2018» про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення, на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, в зв`язку з чим підстави для скасування ухвали судді відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   – залишити без задоволення. 
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2019 року про відмову у відкриті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ТОВ «Парадайз 2018» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 23.04.2020 року.

Головуючий                                                                 Т.В. Цюра

Судді:                                                                  О.С. Комлева

                                                                 С.М. Сегеда