ПОСТАНОВА
Іменем України

03 березня 2020 року 
Київ
справа №814/190/16
касаційне провадження №К/9901/14813/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС (далі - Митниця) на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 (суддя - Середа О.Ф.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 (головуючий суддя - Ступакова І.Г., судді - Бітов А.І., Милосердний М.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі - Товариство) до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, визнання нечинною та скасування картки відмови,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Товариство звернулось до суду із позовом до Митниці, у якому просило: визнати протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 08.12.2015 № 504000006/2015/000026/2; скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 08.12.2015 № 504010000/2015/00075.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що згідно зовнішньоекономічного контракту від 01.04.2013 № RF/RD/79-13/11-М укладеного з ВАТ «Єдіная торговая компанія» (Російська Федерація), останнім здійснювалась поставка товару - натру їдкого (гідрокситу натрію) в обсязі 7500 т. за ціною 250,67 доларів США за тонну на загальну суму 1880025,00 дол. США, на підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення Товариством було надано Митниці листом від 08.12.2015 №401/101-10: біржові котирування Caustik Soda (Europe) міжнародної біржової організації ICIS pricing за останні 4 тижня, що формували цінову політику на каустичну соду згідно умов контракту та специфікації № 30, датовані 25.09.2015, 02.10.2015, 09.10.2015, 16.10.2015 та інші документи, необхідні для митного оформлення товару, проте Митницею протиправно прийнято рішення №504000006/2015/000026/2 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість задекларованого позивачем товару (гідроксиду натрію) за ціною 364,00 дол. США за тону та складено картку відмови.

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 28.03.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016, позов задовольнив у повному обсязі: визнав протиправним та скасував рішення Митниці від 08.12.2015 № 504000006/2015/000026/2; скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504010000/2015/00075 від 08.12.2015.          

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили з того, що Товариством вірно визначено митну вартість товару за ціною контракту із застосуванням основного методу, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може вважатись заниженням ним митної вартості та не є перешкодою для застосування митним органом першого (основного) методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості, в той час як Митниця не довела наявності у поданих Товариством документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. 

Митниця оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 02.12.2016 відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: декларантом заявлені розбіжні відомості щодо виробника товару, а саме: в інвойсі № CH-013 від 26.11.2015 зазначений виробник «ПАО «Химпром» м. Новочебоксарськ, а згідно електронного інвойсу, подання якого передбачено наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2015 № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», виробником є ОАО «Каустик», рахунок - фактура № CH-013 від 26.11.2015 містить ідентичний підпис головного бухгалтера та керівника, що ставить під сумнів дійсність інформації, зазначеної у ньому, крім того, під час митного оформлення, а саме 08.12.2015 декларантом не надавалося платіжне доручення № 6277 від 16.11.2015, в той час як надане як додаток до позовної заяви платіжне доручення № 6277 від 15.12.2015 на суму 44574,07 грн. містить розбіжності з сумою інвойсу № CH-013 від 26.11.2015 - 14231,29 дол. США, наданого при митному оформленні.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство просить суд відмовити у її задоволенні, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. 

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 02.03.2020 прийняв касаційну скаргу Митниці до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив попередній розгляд справи на 03.03.2020.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Товариство (покупець)  згідно зовнішньоекономічного контракту від 01.04.2013 № RF/RD/79-13/11-М, укладеного з ВАТ «Єдіная торговая компанія» (Російська Федерація) (продавцем), останнім здійснювалась поставка товару - натру їдкого (гідроксиду натрію) в обсязі 7500 т. за ціною 250,67 дол. США за тонну на загальну суму 1880025,00 дол. США.

Відповідно підпунктів 2.1, 3.1 контракту ВАТ «Єдіная торговая компанія» зобов`язувалось поставити товар на умовах СРТ - станція Жовтнева Одеської залізниці згідно правил ІНКОТЕРМС-2010, при цьому, ціна на товар також визначалась та приймалась на умовах СРТ станція Жовтнева Одеської залізниці та включала в себе всі витрати по доставці товару до вказаного місця. Також, умовами контракту сторони визначили, що вартість товару за одну тону в перерахунку на 100% основної речовини розраховується за формулою: FОВ МЕD Low мінус 40 дол. США, де середня котировка FОВ МЕD Low публікується агентством IСIS і розраховується на підставі IСIS ргiсing Саustic Soda (Europe, Меditerranean) weekli report за два місяця попередніх відвантажень з 21 числа першого місяця по 20 число другого місяця. Розрахована таким чином ціна зазначалась в специфікації та підписувалась сторонами до 25 числа місяця, що передує місяцю відвантаження.

Виконуючи умови вищевказаного контракту та специфікації від 21.10.2015 № 30, з метою ввезення товару на територію України, Товариством 08.12.2015 була надана Митниці для митного оформлення електронна митна декларація № 504010000/2015/003047, митна вартість товару у графі № 43 якої була заявлена за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.
На підтвердження митної вартості товару в якості основних документів Товариством були надані Митниці: контракт від 01.04.13 № RF/RD/79-13/11-М, специфікація від 21.10.2015 № 30, інвойс від 26.11.2015 № СН-013.

На етапі перевірки митної вартості товару Митниця відмовила Товариству у визнанні митної вартості товарів за першим (основним) методом із посиланням на те, що подані декларантом документи не містять усіх даних на підтвердження числових значень складових митної вартості (відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару) та не надані банківські платіжні документи.

08.12.2015 Митницею було направлено на адресу Товариства повідомлення № 19856 із запитом про надання додаткових документів: бухгалтерської документації щодо оплати складових митної вартості (страхування), страхового полісу, банківських документів про здійснення оплати за оцінюваний товар; висновків про вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару; договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

На виконання зазначеної вимоги та на підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення Товариством було надано Митниці листом від 08.12.2015 № 401/101-10: біржові котирування Caustik Soda (Europe) міжнародної біржової організації ICIS pricing за останні 4 тижня, що формували цінову політику на каустичну соду згідно умов контракту та специфікації № 30, датовані 25.09.2015, 02.10.2015, 09.10.2015, 16.10.2015. Згідно наданої позивачем інформації щодо біржових котирувань, ціна на товар за специфікацією № 30 складала 250,67 дол. США та розраховувалась ним як різниця між середньою котировкою за мінусом 40 доларів США, що відповідало умовам пункту 2.3 контракту. Щодо надання платіжних доручень Товариство повідомило Митницю, що оплата за даний товар буде здійснена протягом 12 днів з дати відвантаження товару. Інші витребувані Митницею в запиті документи були відсутні, оскільки за умовами контракту товар не страхувався, а інші договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язаними з контрактом на поставку товару, не укладались.

08.12.2015 за результатами розгляду поданих Товариством документів Митниця прийняла рішення № 504000006/2015/000026/2 про коригування митної вартості товарів, яким визначила митну вартість задекларованого позивачем товару (гідроксиду натрію) за ціною 364,00 дол. США за тонну та відмовила в митному оформленні, а також склала картку відмови від 08.12.2015 № 504010000/2015/00075.
Товариством з метою випуску товару, що декларується, у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України 08.12.2015 була подана до Митного органу нова митна декларація № 504010000/2015/003047, у якій ціна ввезеного товару була визначена відповідно до прийнятого відповідачем рішення про визначення митної вартості № 504000006/2015/000026/2, сплачено усі обов`язкові платежі, здійснено митне оформлення та товар був випущений у вільний обіг. 

Відповідно до частин першої - третьої статті 318 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення митної вартості.

Згідно із статтею 49 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно пунктів 4, 5  статті 58 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням частини десятої цієї статті.

Ціна, що фактично була сплачена або підлягає сплаті це загальна сума всіх платежів, які були здійсненні покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно частини 2 статті 55 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в органу доходів і зборів інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, у рішенні про коригування заявленої Товариством митної вартості товарів, в якості однієї із підстав відмови, зазначено про відсутність інформації щодо страхування оцінюваного товару, проте таке твердження Митниці спростовується копією листа позивача від 08.12.2015 № 401/101-10, в якому останній надав митному органу інформацію щодо страхування оцінюваного товару. Зокрема, в указаному листі зазначено, що згідно умов контракту вантаж, що є предметом угоди, не страхувався.

Згідно пункту 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалося.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції, що того, що згідно базису поставки СРТ правил Інкотермс 2010 жодна із сторін зовнішньоекономічної операції не мала зобов`язань з обов`язкового страхування, імпортований в Україну товар не страхувався, що не є порушенням вимог законодавства, таким чином, якщо товар за контрактом не страхувався, про що Товариством надана письмова інформація, твердження Митниці про відсутність інформації щодо страхування оцінюваного товару є безпідставним.

Статтею 49 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 58 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Судами попередніх інстанції вірно встановлено, що вартість імпортованого Товариством товару співпадала з даними платіжного доручення, митна вартість товару відповідала ціні господарської операції та була сплаченою у повному обсязі, а діючим законодавством не встановлено обов`язкових вимог щодо оформлення оплати за кожним окремим інвойсом, тому оплата декількох інвойсів згідно з одним платіжним дорученням не є доказом відсутності цінової інформації щодо вартості товару. 

Згідно пунктами 3 та 4 статті 60 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. 

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що Митницею не було зазначено жодних доказів наявності у поданих Товариством документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, в оскаржуваному рішенні не наведено фактів, що є обов`язковими відповідно до пункту 2 статті 55 Митного кодексу України, які вплинули на таке коригування.          

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Товариством вірно визначено митну вартість товару - «сода каустична, гідроксид натрію (луг натрію їдкого, очищений) водний розчин» за ціною контракту із застосуванням основного методу.

Таким чином, доводи Митниці, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 та ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні її касаційної скарги слід відмовити. При цьому, посилання Митниці на те, що під час митного оформлення, а саме 08.12.2015 декларантом не надавалося платіжне доручення № 6277 від 16.11.2015, в той час як надане як додаток до позовної заяви платіжне доручення № 6277 від 15.12.2015 на суму 44574,07 дол. США містить розбіжності з сумою інвойсу № CH-013 від 26.11.2015 - 14231,29 дол. США, наданого при митному оформленні, є неспроможними, оскільки сума оплати за контрактом становила 44  574,07 дол. США, які були сплачені Товариством згідно платіжного доручення № 6277 від 16.12.2015 та складалась із сум оплат: 14231,29 дол. США (інвойс № CH-013 від 26.11.2015), 22540,67 дол. США (інвойс № CH-014 від 27.11.2015), 7802,11 дол. США (інвойс № CH-015 від 30.11.2015), таким чином вартість імпортованого товару співпадала з даними платіжного доручення, заявлена Товариством митна вартість товару відповідала ціні господарської операції та була сплачена в повному обсязі (56,773 Х 250,67 = 14  231,29 дол. США). 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Митниці підлягає залишенню без задоволення, а постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 - без змін. 

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359  Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду