Ухвала
19 березня2020 року
м. Київ
справа № 489/3652/17
провадження № 61-3991ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянув касаційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь», товариства з обмеженою відповідальністю «Ремсервіс-Н», Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,
ВСТАНОВИВ:
01 серпня 2017 року ОСОБА_1 подала позов до суду до житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» 
(далі - ЖКП ММР «Південь»), товариства з обмеженою відповідальністю «Ремсервіс-Н» (далі - ТОВ «Ремсервіс-Н») про відшкодування майнової шкоди в розмірі 35 505 грн та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, завданої внаслідок залиття квартири.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2019 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (далі - Департамент ЖКГ).
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з Департаменту ЖКГ на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 30 934 грн та моральну шкоду 2 000 грн, в задоволенні позовних вимог до ЖКП ММР «Південь», ТОВ «Ремсервіс-Н» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2020 року апеляційну скаргу Департамент ЖКГ залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року залишено без змін.
28 лютого 2020 року Департамент ЖКГ подав касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд.
Як на підставу для скасування оскаржених судових рішень заявник посилався на порушення судом порядку залучення Департаменту ЖКГ до участі у справі в якості співвідповідача, що призвело до порушення його прав. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Департамент ЖКГ реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 489/3652/17.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).
Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 
01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
ОСОБА_1 подано позов про відшкодування майнової шкоди в розмірі 35 505 грн внаслідок залиття квартири та 20 000 грн компенсації моральної шкоди.
Таким чином ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн), де 2 102 грн розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року.
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга,                                  належить до категорії малозначних.
Департамент ЖКГ посилався на те, що справа має особливу важливість для органів місцевого самоврядування Миколаївської міської ради.
Натомість колегією суддів не встановлено передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі № 489/3652/17, у тому числі обставин, які б свідчили про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та/або що справа має виняткове значення для відповідача чи становить значний суспільний інтерес.
Сама по собі незгода відповідача із висновками судів попередніх інстанцій, не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки Департаментом ЖКГ подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі; відповідач реалізував своє право на апеляційний перегляд справи; справа була розглянута судами двох інстанцій які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судом не встановлена, то відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2020 року в цивільній справі № 489/3652/17.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. В. Шипович
                   Є. В. Синельников
                                                                                                           С. Ф. Хопта