ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2020 р.           Справа№ 910/17215/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Суліма  В.В. 
 
без повідомлення учасників апеляційного провадження,
розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020
у справі № 910/17215/19 (суддя - Ващенко Т.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 88 480,62 грн.,-
В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 88 480,62 грн. неустойки за несвоєчасну доставку вантажу. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладений договір про надання послуг №02076/ПрЗ-2018/1822 від 16.02.2018, відповідно до умов якого відповідач здійснював перевезення вантажів у міжнародному сполученні, однак ним було допущено перевищення терміну доставки за вказаними залізничними накладними, у зв`язку із чим, позивачем нарахована неустойка у розмірі 30% провізної плати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"  88 480  грн. 62 коп. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, 1 921 грн. 00 коп. судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю.
Стягнуто  з Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" 3 593 грн. 81 коп. витрат  на професійну правничу допомогу адвоката.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено перевищення терміну доставки вантажу за наданими позивачем залізничними накладними, а відтак, наявні підстави для сплати Акціонерним товариством "Українська залізниця"  неустойки.
При цьому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про зменшення штрафу на підставі  статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, виходячи з того, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обґрунтованості даної заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 та додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2020, Акціонерне товариство "Українська залізниця"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт зазначає, що затримання вантажу сталося не з вини відповідача, оскільки за накладними №30682, 30684, 30851, 30854, 30894, 31547, 31548, 173138. 480049, 31879, 31880, 32889, 32890 були складені акти за формою ГУ-23а та ТУ-24.
Скаржник просив зменшити розмір неустойки, оскільки порушення сталовся внаслідок незалежних від залізниці обставин.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 15.05.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"  вказує, що відповідачем було порушено порядок розгляду претензій  позивача та не надано на них відповідей у встановлені строки. Також, наголошує, що   позивачем правильно нараховано розмір неустойки по кожній із накладних.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2020 справу № 910/17215/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/17215/19 та призначено до розгляду апеляційну скаргу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників.
У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення учасників справи про розгляд    апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

16.02.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) та Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) укладено договір про надання послуг № 02076/Пр3-2018/182 (далі - договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.
Згідно з пунктом 2.3 договору перевізник, зокрема,  зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС "МЕСПЛАН", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, у березні-квітні 2019 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" зі станції відправлення ПКП Славков до станції призначення Терни Придніпровської залізниці за залізничними накладними здійснено перевезення вантажів (порожні вагони, що направляються під завантаження), одержувачем яких зазначено Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".
Вказані перевезення оформлені наступними залізничними накладними: № 30682, № 30684, № 30851, № 30854, № 30894 (дата відправки 21.03.2019, відстань 997 км, дата прибуття 02.04.2019); № 31547, № 31548 (дата відправки 24.03.2019, відстань 997 км, дата прибуття 03.04.2019); № 75207, № 32893, № 32892, № 32890, № 32889 (дата відправки 29.03.2019, відстань 997 км, дата прибуття 08.04.2019); № 31880, № 31879 (дата відправки 26.03.2019., відстань 997 км, дата прибуття 06.04.2019); № 173138 (дата відправки 15.03.2019, відстань 997 км, дата прибуття 03.04.2019); № 31342, № 31341, № 31340, № 31334, № 31335, № 31336, № 31337, № 31338, № 31339 (дата відправки 23.03.2019, відстань 997 км, дата прибуття 04.04.2019); № 30615 (дата відправки 22.03.2019, відстань 997 км, дата прибуття 04.04.2019).
Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з претензіями, в яких просило сплатити неустойку, у звязку з  порушенням термінів доставки: №715/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96 грн.; №716/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96 грн.; № 717/12 від 30.05.2019 у розмірі 779,70     грн.; №718/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96  грн.; № 719/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96 грн.; №720/12 від 30.05.2019 у розмірі 779,70 грн.; №721/12 від 30.05.2019 у розмірі 779,70  грн.;   №740/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96     грн.; №739/12 від 30.05.2019 у розмірі 779,70 грн.; № 738/12 від 30.05.2019 у розмірі 779,70 грн.; № 737/12 від 30.05.2019 у розмірі 779,70 грн.; №736/12 від 30.05.2019 у розмірі 779,70 грн.; №735/12 від 30.05.2019 у розмірі 779,70   грн.; №734/12 від 30.05.2019  у розмірі 779,70 грн.; №722/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96  грн.; №733/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96 грн.; № 732/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96 грн.; №731/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96     грн.; №725/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96 грн.; № 726/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96 грн.; №727/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96 грн.; № 728/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96 грн.; №729/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96     грн.; №730/12 від 30.05.2019 у розмірі 1896,96  грн.; №724/12 від 30.05.2019 у розмірі 779,70 грн.
У березні-квітні 2019 року Акціонерним товариством "Українська залізниця"  зі станції відправлення Медика Б ПКП до станції призначення Терни Придніпровської залізниці за залізничними накладними здійснено перевезення вантажів (порожні вагони, що направляються під завантаження), одержувачем яких зазначено Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".
Вказані перевезення оформлені наступними залізничними накладними: № 480046 (дата відправки 22.03.2019, відстань 1046 км, дата прибуття 03.04.2019); № 479618, № 479626, № 479634, № 479642, № 479659, № 479667, № 479675, № 479683, № 479691, № 479709, № 479717, № 479725, № 479733 (дата відправки 21.03.2019, відстань 1046 км, дата прибуття 08.04.2019); № 479741, № 479758, № 479766, № 479774, № 479782, № 479808, № 479816, № 479824, № 479832, № 479840, № 479857, № 479865, № 479873, № 479881, № 479899, № 479907, № 479915, № 479923, № 479931, № 479949, № 479956, № 479964, № 479972, № 479980, № 479998, № 480004, № 480012, № 480020, № 480038, № 480053, № 480061, № 480079, № 480087, № 480095, № 480103, № 480111, № 480129, № 480137, № 480145, № 480152, № 480160, № 480178, № 480186 (дата відправки 22.03.2019, відстань 1046 км, дата прибуття 08.04.2019); 
Позивач звернувся до відповідача з наступними претензіями  про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу: №723/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; №741/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 742/12 від 30.05. 2019 у розмірі 823,95  грн.; №743/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 744/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 749/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95     грн.; № 746/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 747/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 748/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 749/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 750/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 751/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 752/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 753/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 734/12 від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 733/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 736/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 757/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 758/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 759/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95 грн.; № 760/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95 грн.; № 761/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95 грн.; №762/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95 грн.; № 763/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95 грн.; № 764/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95     грн.; № 765/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; № 766/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; №767/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95 грн.; №768/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; №769/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95 грн.; № 770/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; № 771/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; № 772/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; №773/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 774/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 775/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 776/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 777/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 778/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 779/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95 грн.; №780/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; №781/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; № 782/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; №783/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 784/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; № 785/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95     грн.; № 786/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 787/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; № 788/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; № 789/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.; № 790/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95     грн.; № 791/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 792/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95 грн.; № 793/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 794/12 від від 30.05.2019 у розмірі 823,95  грн.; № 795/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95     грн.; № 796/12 від від 30.05.2019  у розмірі 823,95  грн.
У березні-квітні 2019 року Акціонерним товариством "Українська залізниця"  зі станції відправлення Кишинеу до станції призначення Терни Придніпровської залізниці за залізничними накладними здійснено перевезення вантажів (порожні вагони, що направляються під завантаження), одержувачем яких було зазначено Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".
Перевезення оформлені наступними залізничними накладними: № 96472215 (дата відправки 26.03.2019, відстань 614 км, дата прибуття 10.04.2019); № 96472231 (дата відправки 29.03.2019, відстань 614 км, дата прибуття 10.04.2019); № 96472237 (дата відправки 30.03.2019, відстань 614 км, дата прибуття 10.04.2019); № 96472516 (дата відправки 29.03.2019, відстань 614 км, дата прибуття 10.04.2019).
Позивач звернувся до відповідача з претензіями  про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу: №797/12 від 30.05.2019 у розмірі 1270,89 грн.; №798/12 від 30.05.2019 у розмірі 1270,89 грн.; №799/12 від 30.05.2019 у розмірі 1451,40  грн.; №800/12 від 30.05.2019 у розмірі 1270,89     грн.
Надіслання претензій з додатками підтверджується описом вкладення у цінний лист зі штампом органу поштового зв`язку  та фіскальним чеком про оплату послуг поштового зв`язку від 30.05.2019. Відповідач отримав претензії 04.06.2019, що підтверджується роздруківкою з сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень. 
Оскільки відповідач на претензії не відповів, у встановлений строк неустойку у добровільному порядку не сплатив, позивач звернувся до суду із позовом та просив стягнути з відповідача неустойку у розмірі 88 480,62 грн., яка нарахована по кожній накладній окремо, згідно доданого до позову розрахунку, на підставі норм Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, положень Статуту залізниць України, Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є  договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Як передбачено статтею 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Частиною 1 статті 919 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (частина 1 статті 313 Господарського кодексу України).
Як підтверджується матеріалами справи, на підставі договору про надання послуг №02076/Пр3-2018/182 та залізничних  накладних відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу.
Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут).
Статтею 4 Статуту встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення. 
Чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини є частиною національного законодавства України (стаття 10 Цивільного кодексу України).
Матеріали справи свідчать, що мало місце міжнародне перевезення вантажу, а отже до відносин сторін, що виникли між сторонами внаслідок цього перевезення, застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (надалі - УМВС), до якої Україна приєдналася 05.06.1992. Положення УМВС поширюються на перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні мережею залізниць країн - учасниць.
Договір перевезення вантажу в межах УМВС кваліфікується як реальний (фактичний). Згідно з §5 статті 9 договір перевезення вважається дійсним з моменту прийому станцією відправлення вантажу та оформлення накладної до перевезення. 
§1 статті 7 УМВС з пред`явленням вантажу до перевезення відправник повинен подати станції відправлення правильно заповнену і підписану накладну. 
На підставі §5 статті 8 УМВС прийом вантажу до перевезення підтверджують календарним штемпелем станції відправлення у накладній. Календарний штемпель ставить станція відправлення (тобто перевізник) після передачі відправником  перевізнику усіх зазначених у накладній вантажів і сплати ним усіх обов`язкових і добровільно прийнятих на себе провізних платежів. Сторонами договору перевезення вантажу є залізниця - як перевізник, і відправник. Відправником вантажу, як і його одержувачем, може бути тільки одна фізична або юридична особа (§7 статті 7).
Відповідно до умов міжнародної Угоди документ, що підтверджує факт укладання договору перевезення, є накладна, яка є доказом укладання договору після проставлення в ній перевізником (станцією відправлення) календарного штемпеля (§б статті 8). Договір перевезення оформляється накладною УМВС єдиного зразка (§1 статті 7).
Обов`язком відправника є визначення маршруту для реалізації договору міжнародного перевезення вантажу. Відправник зобов`язаний зазначити в накладній вихідні прикордонні станції країни та транзитних країн (§6 статті 7 УМВС).
Кожна національна залізниця, що прийняла вантаж до перевезення за накладною УМВС, відповідальна за виконання договору перевезення на всьому шляху перевезення - від прийому вантажу на станції відправлення до його видачі на станції призначення. У випадку, коли вантаж направляють у країну, залізниці якої не беруть участі в Угоді, відповідальність залізниці, що прийняла до перевезення вантаж, поширюється до оформлення перевезення вантажу за накладною іншої угоди. І навпаки, національна залізниця, яка прийняла вантаж із країни, що не бере участі в УМВС, бере на себе відповідальність за перевезення вантажу і видачу його на станції призначення (§ 1 статті 22).
Період відповідальності залізниці визначено Угодою з моменту прийому вантажу до перевезення на станції відправлення до моменту видачі вантажу на станції призначення.
Згідно зі статтею 24 УМВС якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.  Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм: для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км; для інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.  Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем було порушено терміни доставки вантажу по накладним, які надані позивачем до суду.
Угода передбачає відповідальність залізниці за прострочення в доставці вантажу у вигляді штрафу. Термін доставки вантажу розраховують відповідно до правил статті 14. Розмір штрафу визначають на підставі двох величин: провізної плати, що належить національній залізниці й допустила прострочення, і величини прострочення: її визначають як відношення прострочення (у добі) до загального терміну доставки.
Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу, згідно ст.45 УМВС, визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:
- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;
- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;
- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.
З огляду на приписи §7 статті 24 УМВС термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливість передачі вантажу в розпорядження одержувача.
Перевіривши доданий до позовної заяви розрахунок неустойки та зміст залізничних накладних, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку по кожній з накладних відповідачем було перевищено термін доставки понад три десятих загального терміну доставки, а  тому неустойка підлягає нарахуванню у розмірі 30% провізної плати.
Відповідно до § 4 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу продовжується на весь час затримки під час перевезення з причин, не залежних від перевізника.
Згідно з пунктом 25.1 розділу V додатку №1 до УМВС якщо під час перевезення з незалежних від перевізника причин відбувається затримка перевезення вантажу то перевізник складає документ, в якому констатує обставини затримки, а також вказує тривалість затримки, якщо вона сталася, прикладає його до накладної і в графі "Відмітки перевізника" накладної проставляє відмітку "__________ (найменування документа, складеного перевізником під час перевезення для засвідчення обставин, впливають або можуть вплинути на перевезення вантажу, його номер, дата складання, найменування станції та скорочене найменування залізниці)".
У графі 30 "Відмітки перевізника" накладної №96467912 міститься відмітка про складання актів ГУ-23, ГУ-23А №4. 
Твердження апелянта про те, що затримання вантажу сталося не з вини Акціонерного товариства "Українська залізниця", та суд першої інстанції не врахував, що за накладними №30682, №30684, №30851, №30854, №30894, №31547, №31548, №173138. №480049, №31879, №31880, №32889, №32890 були складені акти за формою ГУ-23а та ТУ-24, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки затримка вантажу за вказаними накладними була врахована позивачем при розрахунку неустойки.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки за порушення відповідачем терміну доставки вантажів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок неустойки за прострочення доставки вантажу є правильним та становить суму 88  480, 62 грн.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції заявив клопотання про зменшення розміру стягнення з нього штрафу, посилаючись на скрутне фінансове становище залізничної галузі, а також відсутність у матеріалах справи доказів того, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу. 
Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 
Аналогічне положення міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Отже, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.
Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.
При цьому, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути внаслідок порушення зобов`язань, значно вище основного невиконаного зобов`язання.
Крім того, правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме, частиною третьою    статті 551 Цивільного кодексу України  і    статтею 233 Господарського кодексу України.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру штрафу, зокрема, не надано доказів, що підтверджують його скрутне фінансове становище, а також щодо вжиття ним заходів до належного виконання своїх зобов`язань.
При цьому, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, наведена відповідачем у клопотанні обставина щодо відсутності у позивача збитків внаслідок затримки доставки вагонів, не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для зменшення розміру штрафу за відсутності інших істотних обставин, які б свідчили про таку необхідність.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань.
З огляду на вищевикладене, враховуючи інтереси обох сторін та ненадання відповідачем жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання своїх зобов`язань та його скрутного майнового стану (збитки), а також відповідність розміру заявленої до стягнення неустойки наслідкам порушення зобов`язання, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд, належним чином дослідивши обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з АТ "Укрзалізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" неустойки в розмірі 88  480, 62 грн. 
Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/17215/19 прийняті у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав їх скасовувати або змінювати не вбачається.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
          Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/17215/19 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/17215/19  слід залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/17215/19 залишити без задоволення.
2. Рішення рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/17215/19   залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".
4. Матеріали справи №910/17215/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                В.В. Сулім