Постанова
Іменем України                                       
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 381/3540/15-ц
провадження № 61-10175св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Борівська селищна рада Фастівського району Київської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року у складі судді Чернишової Є. Ю. та постанову Апеляційного суду Київської області                    від 18 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Волохова Л. А., Суханової Є. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області (далі - Борівська селищна рада), ОСОБА_2 про скасування рішень, встановлення порядку користування земельною ділянкою.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є співвласником 4/7  частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є співвласником 3/7 частини цього житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель.
Рішенням Борівської селищної ради від 15 квітня 2014 року надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0372 га. На підставі вказаного рішення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 виготовлена технічна документація із землеустрою.
Рішенням Борівської селищної ради від 05 грудня 2014 року затверджена технічна документація та передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку розміром 0,0372 га.
23 грудня 2014 року Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області проведена державна реєстрація прав на вказану земельну ділянку та видане ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку.
Вказував на те, що Борівська селищна рада прийняла зазначені рішення незаконно, оскільки розмір земельної ділянки ОСОБА_2 визначений виходячи із загальної площі всієї земельної ділянки розміром 868 кв. м, у той час, коли фактично загальна площа ділянки становить 746 кв. м, що призвело до набуття нею у власність земельної ділянки у більшому розмірі і порушує його права як співвласника.
 
З урахуванням зазначеного та збільшених позовних вимог, ОСОБА_1 просив:
-       визнати незаконним та скасувати рішення Борівської селищної ради від 15 квітня 2014 року № 7-13 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», яке прийняте за заявою та в інтересах ОСОБА_2 ;
-       визнати незаконним та скасувати рішення Борівської селищної ради                  від 05 грудня 2014 року № 3-6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», яке прийняте щодо земельної ділянки площею 0,0372 га за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою та в інтересах ОСОБА_2 ;
-       скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0372 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за зазначеною адресою, на ім`я ОСОБА_2 , яке видане державним реєстратором Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, кадастровий номер 3224955300:01:003:0683;
-       скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію за ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0372 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
-       встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши йому у рахунок належних йому 4/7 частини житлового будинку АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 518 кв. м під житловим будинком та господарськими спорудами, яка обмежується відрізками «8-9» довжиною 13,80 м, «9-10» довжиною 0,33 м, «10-11» довжиною 8,36 м, «11-12» довжиною 12,37 м, «12-13» довжиною          12,40 м, «13-14» довжиною 12,89 м, «14-15» довжиною 2,94 м, «15-16» довжиною 6,77 м, «16-17» довжиною 18,64 м, «17-18» довжиною 8,02 м, «18-21» довжиною 5,28 м, «21-22» під частиною будинку, «22-8» довжиною 0,64 м (на схемі додатку № 1 до висновку додаткової судової експертизи від 18 липня 2017 року позначеної червоним кольором).
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної  інстанцій
 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано рішення Борівської селищної ради                від 15 квітня 2014 року № 7-13, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Визнано незаконним та скасовано рішення Борівської селищної ради                від 05 грудня 2014 року № 3-6 «Про затвердження технічної документації             із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» щодо земельної ділянки площею          0,0372 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3224955300:01:003:0683.
Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0372 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3224955300:01:003:0683, видане 23 грудня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 . Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області                     від 23 грудня 2014 року № 18227513 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0372 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3224955300:01:003:0683.
Встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою         по АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за варіантом, який графічно та описово відображено в додатку № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи від 18 липня 2017 року № 8200/17-41. Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею        0,0426 га (4/7 частки від 0,0746 га).
Виділено у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0320 га (3/7 частки від 0,0746 га).
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що рішення Борівської селищної ради від 15 квітня 2014 року, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, рішення Борівської селищної ради від 05 грудня 2014 року, яким затверджена технічна документація щодо спірної земельної ділянки площею 0,0372 га та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що видане       23 грудня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 , слід визнати незаконними та скасувати, оскільки при наданні дозволу ОСОБА_2 Л . В. на виготовлення технічної документації та подальшому її затвердженні допущено порушення, а саме рішення приймались щодо земельної ділянки площею 0,0372 га, тобто без урахування того, що ОСОБА_2 має право лише на 0,0320 га, що дорівнює 3/7 частки цієї земельної ділянки.
 
Встановлюючи порядок користування спірною земельною ділянкою, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що найбільш доцільним є запропонований експертом другий варіант розподілу земельної ділянки (додаток № 4 до висновку), який не передбачає встановлення сервітуту та найбільше відповідає принципу балансу інтересів сторін.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділення у користування земельної ділянки та ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , між співвласниками (ним та ОСОБА_2 ) за варіантом, який графічно та описово відображено в додатку № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи від 18 липня 2017 року № 8200/17-41; виділив у його користування земельну ділянку площею 0,0426 га (4/7 частки від 0,0746 га), а у користування ОСОБА_2 виділив земельну ділянку площею 0,0320 га (3/7 частки від 0,0746 га).
Разом із тим, звертаючись до суду з цим позовом, він просив встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши йому у рахунок належних йому 4/7 частини житлового будинку АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 518 кв. м під житловим будинком та господарськими спорудами, яка обмежується відрізками «8-9» довжиною 13,80 м, «9-10» довжиною 0,33 м, «10-11» довжиною 8,36 м, «11-12» довжиною 12,37 м, «12-13» довжиною 12,40 м, «13-14» довжиною 12,89 м, «14-15» довжиною 2,94 м, «15-16» довжиною 6,77 м, «16-17» довжиною 18,64 м,            «17-18» довжиною 8,02 м, «18-21» довжиною 5,28 м, «21-22» під частиною будинку, «22-8» довжиною 0,64 м (на схемі додатку № 1 до висновку додаткової судової експертизи від 18 липня 2017 року, позначеної червоним кольором).
Отже, суд вийшов за межі його позовних вимог.
 
Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішень Борівської селищної ради, скасування свідоцтва про право власності та скасування рішення державного реєстратора в касаційному порядку не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року залишено без руху для надання доказів сплати судового збору.
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 у встановлений судом строк зазначений недолік касаційної скарги усунув.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03 грудня 1996 року є власником 3/7 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
 
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 грудня             2011 року ОСОБА_1 є власником 4/7 частини вказаного житлового будинку.
 
Відповідно до правовстановлюючих документів ОСОБА_1 належить 4/7 частки, а ОСОБА_2 - 3/7 частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 15 квітня 2014 року № 1-13 надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0372 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до рішення Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 05 грудня 2014 року № 3-6, розглянувши технічну документацію із землеустрою, розроблену ФОП ОСОБА_3 щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель                   і споруд площею 0,0372 га, розташовану по АДРЕСА_1 ,         у межах земель Борівської селищної ради, вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати у приватну власність земельну ділянку         гр. ОСОБА_2 , кадастровий номер: 3224955300:01:003:0683, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
 
23 грудня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0372 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 3224955300:01:003:0683, що видане      23 грудня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 , рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 23 грудня 2014 року № 18227513 зареєстроване права власності на зазначену земельну ділянку.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить із такого.
 
За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
 
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
 
Частиною першою статті 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
 
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
 
Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
 
Зазначені положення щодо користування власністю повинні застосовуватись до права користування земельною ділянкою.
Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).
 
При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
 
Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16.
 
Згідно з висновком експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи, яка проведена 03 березня 2017 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, експерт запропонував два можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою до формування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 :01:003:0683, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0746 га.
 
На виконання ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області     від 10 квітня 2017 року про призначення додаткової судової земельно- технічної експертизи, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз була проведена додаткова судова земельно-технічна експертиза, за результатами якої 18 липня 2017 року складений висновок.
 
Експертом під час дослідження встановлено, що площа земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні співвласників житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за фактично встановленою межею на час проведення експертиз становить 0,0746 га. Частки співвласників будинку на земельну ділянку, відповідно до їх часток у домоволодінні, становлять: ОСОБА_1 - 4/7 частини земельної ділянки - 0,0426 га (426 кв. м); ОСОБА_2 - 3/7 частини земельної ділянки - 0,0320 га (320 кв. м).
 
Висновок експерта від 18 липня 2017 року містить три можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою до формування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 :01:003:0683, розташованої           по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0746 га. Два варіанти (додаток № 3 та 5 до висновку), передбачають встановлення сервітуту вздовж існуючого паркану на земельну ділянку ОСОБА_1 . Варіант відповідно до додатку № 4 до висновку встановлення сервітуту не передбачає.
 
Позивач посилався на необхідність розподілу земельної ділянки (порядку її користування) відповідно до встановленого порядку користування нею, як зазначено експертом у додатку № 1, а саме: виділити йому земельну ділянку площею 518 кв. м.
 
Разом із тим частка ОСОБА_1 у праві користування земельною ділянкою, визначена пропорційно частці у праві власності на домоволодіння (4/7 частини) із загальної площі 0,0746 га становить 426 кв. м, у відсотковому співвідношенні частки співвласника до загального розміру земельної ділянки (0,0746 га) - 57,14 %.
 
При розподілі земельної ділянки за встановленим порядком користування частка ОСОБА_1 складає 518 кв. м, що у відсотковому співвідношенні частки співвласника до загального розміру земельної ділянки (0,0746 га) - 69,44 %, що є відхиленням в бік збільшення від розміру його частки у праві користування земельною ділянкою, яка визначена пропорційно до частки у праві власності на домоволодіння (4/7 частини).
 
Установивши, що частка ОСОБА_1 у праві користування земельною ділянкою, визначена пропорційно до частки у праві власності на домоволодіння (4/7 частини), із загальної площі 0,0746 га, складає 426 кв. м, а позивач не довів обставин щодо існування між співвласниками будинку угоди щодо користування земельною ділянкою, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визначення порядку користування співвласниками земельною ділянкою згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи                 від 18 липня 2017 року.
 
Проаналізувавши варіанти розподілу земельної ділянки, запропоновані експертом, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що найбільш доцільним є запропонований експертом другий варіант розподілу земельної ділянки (додаток № 4 до висновку), який не передбачає встановлення сервітуту та найбільше відповідає принципу балансу інтересів сторін.
 
Колегія судді погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що встановлення саме такого порядку користування земельною ділянкою не завдає шкоди її раціональному використанню, не суперечить інтересам співвласників земельної ділянки.
 
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, встановивши порядок користування земельною ділянкою відповідно до додатку № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи, з огляду на таке.
 
У частині першій статті 11 ЦПК України 2004 року зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , зокрема, просив встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши йому у рахунок належних йому 4/7 частини житлового будинку АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 518 кв. м. під житловим будинком та господарськими спорудами, яка обмежується відрізками «8-9» довжиною 13,80 м, «9-10» довжиною 0,33 м, «10-11» довжиною 8,36 м, «11-12» довжиною 12,37 м, «12-13» довжиною 12,40 м,           «13-14» довжиною 12,89 м, «14-15» довжиною 2,94 м, «15-16» довжиною          6,77 м, «16-17» довжиною 18,64 м, «17-18» довжиною 8,02 м, «18-21» довжиною 5,28 м, «21-22» під частиною будинку, «22-8» довжиною 0,64 м (на схемі додатку № 1 до висновку додаткової судової експертизи від 18 липня 2017 року позначеної червоним кольором).
 
У справі, що переглядається, установлено, що сторони не досягли згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим для визначення можливості та варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою, у справі було проведено судову земельно-технічну експертизу, якою запропоновані три можливі варіанти встановлення порядку користування сторонами спірною земельної ділянкою.
 
Позивач не погодився з жодним із запропонованих експертом варіантів та посилався на необхідність розподілу земельної ділянки (порядку її користування) відповідно до встановленого порядку користування нею, як зазначено експертом у додатку № 1, а саме: виділити йому земельну ділянку площею 518 кв. м.
 
Однак частка ОСОБА_1 у праві користування земельною ділянкою, визначена пропорційно до частки у праві власності на домоволодіння (4/7), із загальної площі 0,0746 га, становить 426 кв. м, а не 518 кв. м. При цьому суд має установити порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
 
Отже, за умови необхідності вирішення спору саме виходячи з предмета позовних вимог та обставин у цій конкретній справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визначення порядку користування співвласниками земельною ділянкою згідно з другим варіантом розподілу земельної ділянки висновку судової земельно-технічної експертизи від 18 липня 2017 року (додаток № 4 до висновку).
 
Визначений варіант розподілу земельної ділянки не порушує права сторін на володіння та користування цією ділянкою у належних їм частках.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк