ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року	Львів	Справа № 300/253/20 пров. № А/857/5777/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року, ухвалене суддею Чуприною О.В. у м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 300/253/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо не розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги та зобов`язання розглянути заяву,

                                                         В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за матеріалами щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги протиправною та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок та матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ України відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», а також пункту 9 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 та прийняти відповідне рішення.
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що 28.03.2019 року звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з заявою про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, на що отримав відповідь про те, що документи, подані разом із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, повернуті Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області з тих підстав, що правові норми статті 23 Закону України «Про міліцію» не поширюють свою дію на особовий склад Держфельдслужби України. 
Позивач вважає, що відповідач неправомірно повернув заяву позивача, оскільки у період з 07.12.1984 року по 31.03.2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ і до часу звільнення був кадровим працівником Міністерства внутрішніх справ України. Станом на березень 2014 року обіймав посаду начальника Відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в  м. Івано-Франківську, при цьому, на час звільнення перебував в кадрах Міністерства внутрішніх справ України, мав спеціальне звання полковника міліції та проходив службу відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року (далі - Положення № 114). Наказом Міністра внутрішніх справ України № 469 о/с від 31.03.2014 року позивач звільнений з посади начальника Відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську відповідно до Положення № 114. Таким чином, позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ. 
Крім того, позивач вказав на те, що правові норми Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 не передбачають повернення матеріалів заявнику, а зобов`язують Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про задоволення заяви, або про відмову в задоволенні заяви.
На думку позивача, відповідач порушив його право на належний рівень грошового забезпечення у разі отримання інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивач вважає, що захист порушеного права можливий шляхом визнання бездіяльності відповідача щодо не розгляду його заяви протиправною та зобов`язання відповідача розглянути його заяву та прийняти відповідне рішення.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України в частині не прийняття рішення по матеріалах щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року  № 565-ХІІ і пункту 9 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок і матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ і пункту 9 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, і прийняти відповідне рішення.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Міністерство внутрішніх справ України, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову. 
Таку позицію відповідач пояснює тим, що  стаття 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ і «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, регулює відносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та компенсації заподіяння шкоди його майну. Отже, дія цієї норми розповсюджується лише на працівників міліції. При цьому, на день встановлення інвалідності позивачу, останнім місцем його роботи було Головне управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську. Відповідач зазначає те, що Держфельдслужба України є окремою бюджетною установою, має свій штат і не входить до структури МВС України. Отже, на особовий склад Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України стаття 23 Закону України «Про міліцію» не поширюється. Відповідач вважає, що у спірних правовідносинах застосуванню належать норми Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) або інвалідності особи рядового чи начальницького складу та інвалідності особи, звільненої із служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2008 року № 605. 
Тому відповідач вважає, що діяв у порядку, з підстав, у спосіб та в межах повноважень, які визначені чинним законодавством України.
Аналогічні за змістом пояснення надала третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України у Івано-Франківській області.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що   ОСОБА_1 з 07.12.1984 року проходив службу в органах внутрішніх справ.
Будучи штатним працівником органів внутрішніх справ ОСОБА_1 в період з 07.12.1984 року по 13.05.2012 року обіймав різні посади в структурі УМВС УРСР в Івано-Франківській області, УМВС України в Івано-Франківській області і УМВС України на Львівській залізниці.
Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці від 10.05.2012 року № 38 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду начальника відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську. 
Наказом Головного управління Державної фельд`єгерської служби України від 31.03.2014 року № 133о/с «По особовому складу» полковник міліції ОСОБА_1 , начальник відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську з 31.03.2014 року звільнений з Державної фельд`єгерської служби України у відставку (із зняттям з військового обліку) за підпунктом «а» пунктом 65 (за віком).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.03.2014 року № 469о/с «По особовому складу», полковник міліції ОСОБА_1 , начальник відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську звільнений з органів внутрішніх справ у відставку за підпунктом «а» пунктом 65 (за віком).
29.03.2019 року, позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, в якій просив провести виплату вказаної допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області листом від 15.04.2019 року № 1-А/108/05/29-2019 розглянула заяву позивача і відмовила позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 року, якою задоволено частково апеляційну скаргу позивача та скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року, визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України документів, передбачених пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», та висновку щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію».
Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області направити до Міністерства внутрішніх справ України документи ОСОБА_1 з висновком щодо виплати грошової допомоги для вирішення питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» № 850 від 21.10.2015 року.
На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 року, Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області 15.10.2019 року направила матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України.
Листом від 11.01.2020 року № 958/15-2020 Міністерство внутрішніх справ України повернуло Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що правові норми статті 23 Закону України «Про міліцію» не поширюють свою дію на особовий склад Держфельдслужби України, в структурі якої позивач проходив службу і був звільнений. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ. Суд першої інстанції також вказав на те, що відповідач в порушення правових норм постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» № 850 від 21.10.2015 року не прийняв рішення по суті заяви позивача.
Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Згідно з пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України  «Про Національну поліцію» (який набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».
Відповідно до пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пункту 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.
Пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктами 7 - 9 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції встановлено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Проаналізувавши наведені положення законодавства, в контексті встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак, у даному випадку, таке рішення відповідач не приймав, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
Надаючи оцінку діям Міністерства внутрішніх справ України, щодо розгляду документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що,  відповідно до Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).
Повернення ж документів, як таких, що не відповідають вимогам законодавства, Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції не передбачено, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку з неприйняттям відповідачем після надходження документів позивача відповідного рішення, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення, відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, по заяві позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 733/1290/16-а та від 19 лютого 2019 року у справі № 802/498/18-а.
При цьому, апеляційний суд вважає, що у межах цієї справи не підлягають розгляду обставини щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не розглядав заяву позивача по суті і не приймав з цього приводу відповідного рішення.
Тому, суд першої інстанції передчасно при прийнятті рішення виходив мотивів про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до частини 1 та 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на вищевикладене, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів про задоволення адміністративного позову, оскільки висновок суду про задоволення позову є вірним.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року в справі № 300/253/20 змінити в частині мотивів задоволення адміністративного позову. 
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо не розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги та зобов`язання розглянути заяв задовольнити з мотивів, що викладені в мотивувальній частині цієї постанови.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України в частині не прийняття рішення за матеріалами щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року  № 565-ХІІ і пункту 9 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.
Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок і матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ і пункту 9 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, і прийняти відповідне рішення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Я. С. Попко 	
 	 	Р. П. Сеник 	
Повний текст постанови складений  09.06.2020 року