Постанова
Іменем  України 
 
13 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 569/279/17
провадження № 61-847св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є., Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,  
             
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову Рівненського апеляційного суду в складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Бондаренко Н. В., Боймистука С. В. від                      14 листопада 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 458 798,43 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16 липня 2008 року між                           ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та                     ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1701/0708/88-087, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 10 000,00 дол. США із процентною ставкою  за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом, терміном до 01 липня                  2018 року. Указує, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, проте позичальник допустив порушення умов договору щодо своєчасного повернення суми кредиту, процентів, у зв`язку з чим за ОСОБА_1 перед банком виникла заборгованість, яка станом на 08 червня 2016 року становить 458 798,43 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 272 848,89 грн, відсотки - 185 949,54 грн. Посилається на те, що 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» уклали договір факторингу, за умовами якого останньому відступлено право вимоги заборгованості за кредитним договором. 28 листопада 2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» переуступило за договором факторингу право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи» до якого перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Унаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ  «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 16 липня 2008 року № 1701/0708/88-087, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня          2017 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь                         ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором                        № 1701/0708/88-087 від 16 липня 2008 року, що утворилася станом на                   08 червня 2016 року в розмірі 458 798,43 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 272 848,89 грн, заборгованості за процентами в розмірі 185 949,54 грн. Вирішено питання про судовий збір.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що пред`явивши вимогу у травні 2013 року про повернення боргу за кредитним договором в повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому слід вважати, що у спірних відносинах строк виконання основного зобов`язання настав 19 травня 2013 року, однак з позовом до суду про стягнення боргу позивач звернувся лише у січні                   2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Вимоги про стягнення процентів та пені після закінчення кредитного договору є безпідставними та необґрунтованими. 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги
У січні 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно визначився з відліком початку позовної давності. Вважає, що строк позовної давності необхідно відраховувати з моменту коли позивач дізнався про неможливість виконання рішення суду, а саме з моменту набрання чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, (чого апеляційним судом зроблено не було), а не з моменту зміни строку виконання основного зобов`язання. 
Узагальнені доводи пояснень по справі
У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду пояснення по справі, просить касаційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін. Зазначає, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що термін позовної давності почався з моменту закінчення 30-денного терміну виконання вимоги позивача від 19 квітня 2013 року (відповідно до частини другої статті 261 ЦК України).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 569/279/17 з Рівненського міського суду Рівненської області.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 16 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1701/0708/88-087, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 10 000 дол. США на строк до 15 липня 2018 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за його користування та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.
Сторони узгодили, що забезпеченням зобов`язання за вказаним кредитним договором виступає іпотека: двокімнатна квартира в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Умови кредитного договору щодо надання позичальникові кредитних коштів банком виконані.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником                ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступило ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. У свою чергу 28 листопада 2012 року між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, на підставі якого ТОВ ФК «Вектор Плюс» відступило                           ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі до відповідача за договором № 1701/0708/88-087 від 16 липня 2008 року.
Оскільки відповідач порушуючи умови договору, свої зобов`язання в частині порушення заборгованості за кредитом та сплати відсотків належним чином не виконував, 19 квітня 2013 року позивачем надіслано                     ОСОБА_1 лист з вимогою повністю повернути заборгованість за кредитним договором протягом тридцяти днів з моменту отримання вказаного повідомлення та з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання зазначених вимог.
Оскільки вказані вимоги відповідачем не виконані, ТОВ «Кредитні ініціативи» 16 травня 2013 року звернулося до суду з позовом до                ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості  за кредитним договором з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2013 року по справі № 569/9295/13ц позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення всієї заборгованості задоволено. Звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі  128 018,38 грн на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 належну на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 .
Рішення суду на час звернення до суду із указаним позовом не виконане.
У зв`язку із непогашенням заборгованості за кредитним договором в січні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з указаним позовом про стягнення з боржника неповернутої суми тіла кредиту та передбачених кредитним договором процентів за користування коштами.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.  Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1  глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути  позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У пункті 3.9 кредитного договору передбачено, що при порушенні умов, передбачених пунктом 5.1.9 цього договору, та/або у випадках в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, установлених пунктами 3.1 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору.
Згідно з пунктом 3.10 кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту та процентів за користування ним направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника. Сторони досягли згоди, що датою, якою починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення.
Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася невиплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.
У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
За таких обставин, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк, пред`явивши 19 квітня 2013 року вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі та 16 травня 2013 року звернувшись до суду з позовом до відповідача  про звернення стягнення на предмет застави, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором та змінив строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі.
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.
Отже, правильними є висновки апеляційного суду про те, що пред`явивши вимогу у травні 2013 року про повернення боргу за кредитним договором в повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України  змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому слід вважати, що у спірних відносинах строк виконання основного зобов`язання настав 19 травня                   2013 року, однак з позовом до суду про стягнення основного боргу позивач звернувся у січні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що у свою чергу відповідно до частини другої та четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови в позові в цій частині.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12                     (провадження № 14-10цс18).
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правового висновку Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі             № 6-1206цс15, на яку посилався апеляційний суд, дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.
За таких обставин правильними є висновки апеляційного суду про те, що вимоги про сплату процентів та пені, які нараховані поза межами строку кредитного договору є безпідставними, оскільки право банку нараховувати проценти та пеню припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.
Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог                            статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.
Оскільки оскаржувану постанову апеляційного суду залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                   М. Є. Червинська
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
                                                                                                           В. М. Коротун