КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 382/9/19
провадження № 22-ц/824/3034/2020
 
04 березня 2020 року                                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача  Кирилюк Г. М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,
 
розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,  за апеляційною скаргою представника  Акціонерного товариства «Акцент-Банк»  - адвоката Омельченка Євгена Володимировича   на рішення Яготинського районного суду Київської області від 25 вересня 2019 року у складі судді Кисіль О. А.,
 
встановив:
 
29.12.2018 Акціонерне товариство «Акцент-Банк»   (далі - АТ  «Акцент-Банк») звернулося до суду  з позовом про стягнення з  ОСОБА_1 на  свою користь  заборгованості за кредитним договором № ANW1R5162190135121 від 13.10.2017 року станом на 05.12.2018 року в розмірі  37 703,68 грн, яка складається з: 26 161,30 грн - заборгованості за кредитом; 21,62 грн  - заборгованості по процентам за користування кредитом; 9 416,25 грн  - заборгованості  по комісії за користування кредитом; 2 104,51 грн  - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.  Також просило  відшкодувати  судові  витрати  по  сплаті судового  збору. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 жовтня  2017  року між  ПАТ "Акцент-Банк"  та ОСОБА_1 укладено  договір  № ANW1R5162190135121, за умовами якого  останній   отримав кредит у розмірі 29 892,81 грн  зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на сайті банку, Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір. Відповідач  був ознайомлений  і погодився  з «Умовами та правилами надання банківських послуг», що  підтверджується його  підписом    в заяві позичальника. Відповідач свої зобов`язання  за кредитним договором належним чином не виконав, що стало  підставою  для звернення  до  суду  з даним позовом. 
Позивач зазначив, що  рішенням  загальних  зборів  акціонерів від  25.04.2018  змінено  організаційно - правову форму та назву  ПАТ "Акцент-Банк"   на  АТ «Акцент-Банк». 
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 25 вересня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк»  26 182 грн 92  коп. заборгованості за кредитним договором. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання  розподілу  судових витрат.
В поданій  апеляційній скарзі  представник АТ «Акцент-Банк»  - адвокат  Омельченко Є. В., посилаючись на  порушення  судом норм матеріального та процесуального права, просить  скасувати рішення  Яготинського районного суду Київської області від 25 вересня 2019 року в частині  відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити вимоги банку в повному обсязі. 
Свої доводи мотивує тим, що  відповідач в Заяві позичальника підтвердив своїм підписом факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку.  
Також  зазначив, що  кредитний договір між сторонами було укладено 13 жовтня 2017 року, коли набрав  чинності Закон України «Про споживче кредитування», а стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була викладена в новій  редакції. На момент укладення кредитного  договору  жодним нормативним актом  не заборонялось банкам  встановлення комісії в договорах  про споживче  кредитування. Відмова суду  першої інстанції у стягненні  пені з посиланням  на  ст.18  Закону  України "Про захист прав споживачів " є необґрунтованою. 
Правом  надання  відзиву на апеляційну  скаргу  відповідач  не  скористався. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга    підлягає частковому  задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення  позову  в частині  стягнення   тіла  кредиту та процентів за користування  кредитом,  суд першої інстанції  виходив  з законності та обґрунтованості  заявлених позовних вимог.
Ухвалене по справі рішення  у вказаній частині сторони не  оскаржують,  а тому  воно не  є предметом  апеляційного  розгляду. 
Відмовляючи у задоволенні  позову  в  частині стягнення заборгованості по   комісії за користування  кредитними коштами та пені  суд  першої інстанції виходив  з недоведеності та необґрунтованості  вказаних  позовних  вимог. 
Колегія суддів  не  погоджується  з висновком  суду  першої інстанції в частині  відмови у задоволенні  позову  в частині  стягнення комісії з огляду  на таке. 
Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року     № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.
Згідно  з пунктом  8 Правил  банк  має право  обчислювати загальні  витрати  за споживчим  кредитом,  базуючись на припущенні,що платежі  за послуги банку  залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом  строку  дії  договору про споживчий кредит, якщо  договір  про  споживчий кредит містить умови, що  дозволяють  зміну  процентної ставки  та/або  інших  платежів за послуги банку, включених  до  загальних  витрат за споживчим кредитом, і така зміна  не  може бути визначена  на  момент обчислення  загальної вартості кредиту та реальної  річної  процентної ставки.  Банк  зазначає  реальну  річну  процентну  ставку та загальну  вартість   кредиту за рядком  "Усього" у колонках  9  і 10 (відповідно )форми, наведеної  у додатку 2 до  цих Правил.    
Відповідно  до  ч.1, 2, 5, 7 ст.18  Закону  України "Про  захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник)  не повинен  включати в договори зі споживачем умови, які є  несправедливими. Умови договору  є несправедливими, якщо  всупереч принципу добросовісності   його наслідком  є  істотний дисбаланс договірних  прав та обов`язків на  шкоду споживача.  Якщо  істотний дисбаланс договору  визнано  несправедливим,  включаючи ціну  договору, таке положення  може  бути змінено  або  визнано  недійсним.  Положення, що було  визнане  недійсним,  вважається  таким із моменту укладення  договору.
 Як вбачається  з матеріалів справи та встановлено  судом першої інстанції, відповідно  до  заяви позичальника № ANW1R5162190135121 від  13.10.2017,    відповідач  просив надати йому строковий кредит  в сумі 29 892,81 грн на строк - 24 місяці з 13.10.2017 по 12.10.2019  включно,  відсоткова ставка  (фіксована)  0,12% річних, щомісячна  винагорода  за  надання  фінансового інструменту  - 1046,25 грн (а.с.6). 
Відповідно  до  Паспорту кредиту про  умови кредитування  А-Банку та сукупну  вартість   споживчого  кредиту від  13.10.2017, підписаного  ОСОБА_1 ,   останній  підтвердив, що  позивач  письмово  проінформував його  про   умови кредитування, а також про  орієнтовну  сукупну вартість  кредиту, в тому числі про  те, що  процентна ставка за  кредитом  (річна) нараховуються на залишок  кредиту в розмірі  0,12 %,  винагорода за  надання  фінансового  інструменту, що місячно,  становить 3,5%,   річна процентна  ставка становить  63,83% (а.с. 10). 
Враховуючи, що між сторонами  було  досягнуто  згоди щодо   сплати  комісії  по кредитному договору,    такий правочин  згідно  з вимогами ст.204 ЦК  України  створює  презумпцію   правомірності правочину,у зв`язку з  чим  цей договір, згідно  зі статтею  629 ЦК  України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання  за ним,  відповідно  до  приписів  статті 526  ЦК  України,  мають    виконуватися  належним чином  відповідно до  закону  та умов договору.
Таким чином, на час укладення кредитного договору чинним законодавством банкам  не заборонялось встановлення комісії (винагороди) в договорах про споживче кредитування.
Відповідно  до наданого  суду  розрахунку,  заборгованість    по комісії становить               9 416,25  грн  (а.с.5).
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості  по комісії  за користування кредитом у розмірі 9 416,25 грн є помилковим.
Рішення  суду першої інстанції  у вказаній частині  ухвалено  з порушенням  норм  матеріального  права, а тому  у відповідності до  ст.  376 ЦПК  України підлягає скасуванню   з  ухваленням  нового  рішення  про  задоволення  позову. 
Разом  з тим, колегія суддів  погоджується   з висновком  суду  першої інстанції щодо відмови у задоволенні  позову  у стягненні пені. 
Як вбачається  з   заяви позичальника,  при порушенні   останнім  зобов`язань із погашення  кредиту, позичальник сплачує  банку пеню, розмір  якої  зазначений в Умовах  та правилах  за кожний день прострочки. 
Позивачем  не  доведено,  а  матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем  витяг  з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач  та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви,  розмірі.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ   «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви   Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір пені  за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком   Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Відповідно  до  ч.6 ст.81  ЦПК  України доказування  не  може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності  обставин  повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих  і достовірних доказів,  а не припущень, що  й буде  відповідати встановленому  статтею 6 Конвенції  про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада  1950 року принципу справедливості  розгляду справи. 
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна  правова позиція викладена  в постанові   Великої Палати Верховного Суду   від  03  липня  2019 року (справа №342/180/17).
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених  позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (94,42 %) та апеляційної скарги ( 81,73%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі  1663,68 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі  2160,12 грн. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу   представника  Акціонерного товариства «Акцент-Банк»  - адвоката Омельченка Євгена Володимировича       задовольнити частково. 
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 25 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії та розподілу  судових витрат   скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Стягнути з   ОСОБА_1 , (  реєстраційний номер облікової картки платників податків  НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк»  (код ЄДРПОУ 14360080, р/р НОМЕР_2 , МФО 307770, адреса місцезнаходження: м. Дніпро вул. Батумська, 11) заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 9 416,25 грн.
Стягнути  з ОСОБА_1 на користь  Акціонерного товариства «Акцент-Банк»  судові витрати по сплаті судового  збору  в сумі 1663, 68 грн.
В решті рішення суду першої  інстанції залишити без змін. 
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі  2 160,12 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню  в касаційному порядку  не  підлягає. 
 
Суддя-доповідач:                                         Г. М.  Кирилюк

 Судді:                                                           І. М. Рейнарт       

Т. А. Семенюк