ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

25 березня 2020 року
м. Харків

справа № 212/9962/18 
провадження № 22ц/818/1543/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,
суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування) сторін:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року в складі судді Баркової Н.В., 

у с т а н о в и в:

20 грудня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Гаренко Надії Володимирівни звернулося до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що  23 червня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 5 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 зобов`язалася щомісяця сплачувати грошові кошти у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 25 листопада 2018 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та штрафів становить 12 089,34 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року в складі судді Ваврушак Н.М. справа передана за підсудністю на розгляд Жовтневого районного суду м. Харкова. 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року в задоволенні позову АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

27 грудня 2019 року ОСОБА_2 - представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що позичальник отримала кредитний ліміт в розмірі 5 000,00 грн на кредитну картку та користувалася кредитним лімітом, що підтверджується випискою про рух коштів, а також вбачається із розрахунку заборгованості. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність заборгованості в розмірі 12 089,34 грн є помилковим. 

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 23 червня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 5 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 зобов`язалася щомісяця сплачувати грошові кошти у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 25 листопада 2018 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та штрафів становить 12 089,34 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 червня 2010 року № б/н, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем.

Указаною довідкою, з умовами якої погодилася відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць - 2,5% на місяць, що дорівнює 30,00% річних. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. 

Термін дії картки № НОМЕР_1 - лютий 2016 року.

Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_1 здійснила 27 липня 2018 року в сумі 1 000,00 грн. 

З указаним позовом банк звернувся 20 грудня 2018 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Із письмових пояснень Левицької Алли Валентинівни - представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що за період з 29 червня 2012 року до 29 серпня 2014 року заборгованість за процентами нараховувалась за ставкою 30% річних (2,5% на місяць) та становила 425,21 грн. По збільшеній відсотковій ставці проводилось нарахування за період: з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року - 34,8% річних (2,9% на місяць), за період з 01 вересня 2014 року по 29 лютого 2016 року - 43,20% річних. Отже, за період з 01 вересня 2014 року по строк дії картки заборгованість за процентами з урахуванням ставки 30% річних (2,5% на місяць) становить суму в розмірі 3 405,77 грн із розрахунку: тіло кредиту х 2,5% х 517 днів.

Таким чином розмірі заборгованості за процентами станом на лютий 2016 року складає 3 857,98 грн (452,21 грн + 3 405,77 грн), який відповідачем не спростовано.

З огляду на викладене, правових підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом за договором від 23 червня 2010 року № б/н в розмірі 3 857,98 грн у суду першої інстанції не було.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (стаття 546 ЦК України).

В письмових поясненнях Левицька А.В. - представник АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вказує, що прострочка виникла 15 червня 2012 року, проте банк не вважав за необхідне стягнути пеню за один рік по строк дії картки в розмірі 1 168,77 грн

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів, судова колегія керується таким.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 1.1.5.20. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у відповідності до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. 

З огляду на вказані положення закону та правовий висновок Верховного Суду України, правові підстави для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пені відсутні. 

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приват Банк» в частині вирішення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 3 857,98 грн, штрафів (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн та 551,87 (процентна складова) підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви - в розмірі 1 762,00 грн, за подачу апеляційної скарги - в розмірі 2 643,00 грн (а. с. 1, 87).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1 074,39 грн із розрахунку: 12 089,34 грн (заявлені вимоги) : 4 909,85 грн (задоволені позовні вимоги) = 2,46; 1 762,00 грн : 2,46 = 716,26 грн; 2 643,00 : 2,46 = 1 074,39 грн (716,26 грн + 1 074,39 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2010 року № б/н задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2010 року № б/н в загальному розмірі 4 909,85 грн (чотири тисячі дев`ятсот дев`ять грн 85 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1 074,39 грн (одна тисяча сімдесят чотири грн 39 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний 

О.Ю.Тичкова