Дата документу 11.06.2020 Справа № 937/1609/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 937/1609/20 Головуючий у 1-й інстанції: Сметаніна А.В.
 
провадження № 22-ц/807/2026/20                Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

У лютому ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, який в ході судового розгляду справи було уточнено.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.10.2010р. позивач уклала шлюб з відповідачем. Відповідач є батьком дітей - синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони проживають окремо, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач коштів на утримання дітей не надає, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28 лютого 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 лютого 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не були враховані всі обставини щодо його матеріального стану, які безпосередньо впливають на вирішення цієї справи.  Так, вказував, що він є інвалідом II групи з дитинства. У зв`язку із захворюванням опорно-рухового апарату він пересувається із значними зусиллями, через що йому надана група інвалідності безстроково та протипоказана праця, робота у важких умовах, статично-динамічні навантаження, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , довідкою до акту огляду МСЕК серії НОМЕР_2 , копії яких маються у справі. У зв`язку із інвалідністю він отримує щомісячну допомогу від держави у розмірі 1500 грн., інших доходів не має, оскільки не працює, виживає за рахунок допомоги матері та виплатам по інвалідності, проживає з батьками, та їх сім`я живе фактично за рахунок городини.

Крім того, в вказує, що є на його утриманні також мається неповнолітній син від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якого він щомісячно передає його матері ОСОБА_5 800 грн., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та розпискою ОСОБА_5 від 26.03.2020 року, копією свідоцтва про шлюб, які маються у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що суд з урахуванням матеріалів справи та вимог закону вирішив її позов, та вважає, що підстав для задоволення скарги відповідача не мається.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 4 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах про стягнення аліментів.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 жовтня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с.5).
ІНФОРМАЦІЯ_7 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (а.с.6).

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 та знаходяться на її утриманні, що також підтверджується довідкою від 27.02.2020 року (а.с.7).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Так, приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Тому сторони, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що малолітні діти сторін проживають та знаходяться на утримані позивача, тому вона має передбачене законом право на допомогу з їх утримання батьком, який проживає окремо, до досягнення дітьми повноліття, а відповідач у відзиві на позов надав згоду сплачувати аліменти в розмірі, уточненому позивачем, а саме, у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) на двох дітей.

Судом першої інстанції також було враховано, що відповідач є інвалідом дитинства 2 групи безстроково, отримує пенсію по інвалідності, йому протипоказана важка праця, робота в несприятливих умовах, спино-динамічні навантаження, однак, відповідач може працювати на інших роботах, а отже має можливість надавати допомогу на утримання дітей у визнаному ним розмірі у вигляді 1/3 частки від доходу, Крім того, такий розмір аліментів суд визнаним достатнім та таким, що дасть змогу утримувати дітей належним чином.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства.

За доказовою базою, наданою сторонами у справу, вбачається можливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

При цьому, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування визначеного розміру аліментів та на підтвердження неправомірності його визначення, або підтвердження свого майнового стану та розміру доходів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якого він щомісячно передає його матері ОСОБА_5 800 грн.
В матеріалах справи міститься розписка від 26.03.2020 року про отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_1 аліментів в розмірі 800 грн. в місяць.

Між тим, вказана розписка не може бути належним доказом, оскільки її походження не може бути достеменно визначено від ОСОБА_5 . До того ж, навіть у випадку припущення, що такі кошти ОСОБА_5 отримала від відповідача, то така виплата підтверджує лише одноразовий платіж у розмірі 800 грн., зроблений після подання позову дружиною ОСОБА_2 про стягнення аліментів на двох дітей. 

Інших належних і допустимих доказів про утримання сина від першого шлюбу матеріали справи не містять та відповідачем не додано до апеляційної скарги, як не додано і відомостей про його дійсний дохід, оскільки сам він зазначає, що сім`я його отримує доходи від продажу городини.
При цьому, колегія зважує на положення чинного сімейного законодавства, що наявність на утриманні дітей від першого шлюбу не звільняє відповідача від сплати аліментів на інших його дітей, які потребують матеріальної допомоги від нього як батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що, стягуючи аліменти з ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини від його доходів, суд ставить його у скрутне матеріальне становище, колегія на теперішній час визнає необґрунтованими, оскільки відповідач є особою працездатного віку, не визнаний повністю непрацездатним, а наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та зайняття певними видами діяльності у зв`язку із тим, що відповідач є інвалідом дитинства 2 групи, не є безумовною підставою неспроможності ОСОБА_1 працювати на інших видах робіт, які йому не протипоказані, а тому і сплачувати аліменти у визначеному судом розміри. 

Крім того, подаючи до суду відзив на позовну заяву, ОСОБА_1 вказав про можливість сплачувати на користь позивачки аліменти у розмірі по 1/6 частки від усіх видів його доходів на кожну дитину, тобто в загальному розмірі 1/3 частку доходів на утримання двох дітей щомісячно (а.с. 20-22). 

Інші доводи апеляційної скарги щодо визначеного судом розміру аліментів не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Колегія з цього приводу наголошує також на тому, що саме отримувачу аліментів належить право визначати їх вид, а тому вимоги відповідача застосувати тверду грошову форму, змінивши визначені судом аліменти з частки від доходу на 800 грн. на кожну дитину, суперечать вказаним положенням сімейного законодавства. 

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності, врахував визнання відповідачем уточнених позовних вимог, а тому присуджений судом розмір аліментів відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості.

Між тим, колегія визнає обґрунтованими доводи скарги відповідача в тій частині, що судом безпідставно стягнуто з нього судовий збір, оскільки від сплати судового збору його звільнено як інваліда ІІ групи.
Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» інваліди ІІ групи звільняються від сплати судового збору, а тому не може бути з них стягнуто судовий збір як з відповідача у справі і судовим рішення при задоволенні позову. 

Відповідно до вимог ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо обидві сторони у справі звільнені від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а саме, в частині вирішення питання щодо судових витрат, які не можуть бути стягнуті з відповідача як інваліда ІІ групи, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України із віднесенням судових витрат у справі на рахунок держави. В решті рішення суду щодо вирішення позову по суті рішення слід залишити без змін, відхиливши скаргу як необґрунтовану.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).
За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст.ст. 279, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2020 рокуу цій справі скасувати в частині вирішення питання щодо судових витрат.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень віднести на рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова прийнята, складена та підписана 11 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                                  Маловічко С.В.

Судді:                                                                                                 Гончар М.С.

                                Подліянова Г.С.