ПОСТАНОВА
Іменем України

03 березня 2020 року 
Київ
справа №807/3300/13-а
касаційне провадження №К/9901/7271/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у судовому засіданні у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2014 (суддя - Калинич Я.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 (головуючий суддя - Гінда О.С., судді - Ніколін В.В., Курилець А.Р.) у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Закарпатській області (далі - Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Інспекції, у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.06.2013 № 0005891702.

На обґрунтування зазначених позовних вимог ФОП ОСОБА_1 послалась на те, що витрати підприємця по перерахуванню коштів згідно договорів добровільного страхування фінансових ризиків, укладених з ТДВ «Велика страхова компанія» і ПАТ «Страхова компанія «МОСТ», пов`язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 , що спрямована на отримання доходів, оскільки стосуються страхування фінансових ризиків (неоплати за поставлені товари), з урахуванням того, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.05.2013 у справі № 807/1349/13-а було визнано протиправним і скасовано наказ Інспекції, на підставі якого було призначено і проведено перевірку, результати якої оформлені актом № 1622/17-02/ НОМЕР_1 від 13.05.2013, на підставі висновків якого були прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення.  

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 03.03.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015, у задоволенні позову відмовив. 

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій вмотивовані тим, що: ризик втрати ФОП ОСОБА_1 доходів або прибутку в результаті невиконання (неналежного виконання) ТОВ «Епіцентр К» його фінансових зобов`язань у відповідності з договором поставки № 812/10/10 від 31.03.2012 не містить ознак ймовірності та випадковості настання, з урахуванням того, що під час отримання на систематичній основі протягом 2011-2012 років страхових послуг щодо невиконання ТОВ «Епіцентр К» договірних зобов`язань та сплачуючи протягом такого періоду страхові платежі, були відсутні факти невиконання ТОВ «Епіцентр К» своїх договірних зобов`язань перед позивачем, а також відсутня будь-яка інформація, яка б свідчила про можливість невиконання останнім своїх зобов`язань (інформація щодо фінансового стану, ділової репутації тощо); постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.05.2013 у справі № 807/1349/13-а не набрала законної сили у зв`язку з її оскарженням Інспекцією до суду апеляційної інстанції.

ФОП ОСОБА_1 оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 30.07.2015 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: реальне виконання договорів страхування та фактичне понесення позивачем витрат зі страхування фінансових ризиків підтверджується наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами, у тому числі й платіжними дорученнями; предметом страхування у зазначених договорах виступають саме фінансові ризики, пов`язані із провадженням ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності, в частині здійснення операцій із поставки товарів ТОВ «Епіцентр К» за договором № 812/10/10 від  31.03.2012, яким не передбачено умови 100% передоплати за поставку, з огляду на що до отримання підприємцем повної оплати існує фінансовий ризик її неотримання.

У запереченні на касаційну скаргу Інспекція просить суд відмовити у її задоволенні, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 10.02.2020 прийняв касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив справу до попереднього розгляду на 11.02.2020, під час якого суд дійшов висновку про призначення справи до судового розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на 03.03.2020.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи скаржника та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, наступних підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що 15.04.2013 Інспекція, керуючись підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України, у зв`язку з отриманням повідомлення про неможливість надати контрагентом ФОП ОСОБА_1 (ТОВ «Епіцентр К») оригіналів отриманих/виписаних податкових та видаткових накладних за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 через великий обсяг запитуваної інформації, що, на думку контролюючого органу, свідчить про непідтвердження ФОП ОСОБА_1 даних свого податкового обліку, прийняла наказ № 433 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » тривалістю 5 днів за період з 01.01.2011 по 31.12.2012.

На підставі наказу № 433 від 15.04.2013 Інспекція провела документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби по взаємовідносинах з ТДВ «Велика страхова компанія» і ПАТ «Страхова компанія «МОСТ» за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, результати якої оформлені актом № 1622/17-02/ НОМЕР_1 від 13.05.2013, за висновками якого ФОП ОСОБА_1 були порушені вимоги підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік на загальну суму 65845,00 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки Інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення від 03.06.2013 № 0005891702, яким збільшила ФОП ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб на 82306,25 грн., у тому числі: 65845,00 грн. - за основним платежем, 16461,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Також, судами попередніх інстанцій було встановлено, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.05.2013 у справі № 807/1349/13-а було визнано протиправним і скасовано наказ Інспекції № 433 від 15.04.2013, у зв`язку з чим за клопотанням позивача провадження у справі № 807/3300/13-а було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 807/1349/13-а (ухвала Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2013), проте було поновлене за клопотанням Інспекції до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції у справі № 807/3300/13-а (ухвала Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.02.2014).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно із абзацом 3 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Перелік обставин, за наявності яких контролюючий орган може призначити документальну позапланову перевірку, передбачено пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, згідно з підпунктом 78.1.2 якої (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту. 

Відповідно до абзацу пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Положеннями пунктів 79.1, 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Таким чином, законодавством встановлений обов`язок контролюючого органу повідомити платника податків про дату початку та місце проведення перевірки, а платнику, в свою чергу, гарантується право оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього. 

Матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_1 було реалізоване право на оскарження наказу про призначення перевірки у судовому порядку, за наслідками якого постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.05.2013 у справі № 807/1349/13-а було визнано протиправним і скасовано наказ Інспекції № 433 від 15.04.2013. Зокрема, в мотивувальній частині зазначеної постанови було вказано, що оспорюваний наказ про проведення перевірки був прийнятий за відсутності встановлених нормами Податкового кодексу України підстав для її проведення. 

За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.05.2013 у справі № 807/1349/13-а була залишена в силі постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.03.2019.

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Оскільки за результатом реалізації ФОП ОСОБА_1 права на оскарження наказу про призначення перевірки, результати якої оформлені актом актом № 1622/17-02/ НОМЕР_1 від 13.05.2013, судовими рішеннями було встановлено незаконність такої перевірки, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про відсутність правових наслідків такої та наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Така позиція узгоджується також з висновками, викладеними Верховним Судом України в постанові від 27.01.2015 (справа № 21-425а14) та від 09.02.2016 (справа № 21-5864а15).

З урахуванням наведеного касаційна скарга ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2014 та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 

Керуючись п.3 ч.1 ст. 349, ст. 351, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2014 та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 03.06.2013 № 0005891702.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду