Ухвала
17 березня 2020 року
м. Київ
справа № 636/3163/19
провадження № 51-1347 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 
12 грудня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаної ухвали апеляційного суду в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу прокурора на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання положень п. 4 ч. 2 цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте зазначені вимоги закону прокурором не виконано.
Так, прокурор у касаційній скарзі, як на підстави для скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 , посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Мотивуючи свої вимоги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурор по суті не погоджується із встановленими фактичними обставинами, щодо належності майна у кримінальному провадженні. Водночас, з урахуванням того, що місцевим судом справа розглядалась у порядку 
ст. 349 КПК, а також з огляду на визначені у ст. 394 цього Кодексу підстави апеляційного оскарження рішень за результатами такого розгляду, прокурором не наведено в аспекті ст. 412 КПК обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень, які тягнуть за собою обов`язкове скасування ухвали, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.
Крім того, скаржник не погоджується із розміром призначеного засудженому покарання через м’якість. Однак при цьому всупереч законодавчим вимогам не наводить обґрунтування саме явної несправедливості обраного в межах санкції кримінального закону заходу примусу, як це передбачено ст. 414 КПК, з огляду також на положення статей 50, 65 КК та дискреційні повноваження суду. 
Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених ст. 427 КПК, є  підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 
12 грудня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_5                                    ОСОБА_3