У Х В А Л А 
17 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 0907/2-7050/2011
провадження № 61-6822 ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Кобилівим Валентином Ярославовичем, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило суд стягнути у солідарному порядку з відповідачівна користь банку суму заборгованості за кредитним договором від 17 жовтня 2006 року№ 1532/06-К16, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , у розмірі 68 383,90 грн, з яких: 12 252,50 грн - заборгованість по сплаті кредиту, 12 512,50 грн - щомісячна комісія, 43 618,90 грн - пеня за прострочку сплати передбачених платежів.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2012 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором від 17 жовтня 2006 року № 1532/06-К16 в сумі 68 383,90 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з положень статей 526, 527, 554, 1050, 1054 ЦК України та встановивши, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачі не виконували, будь-яких доказів на спростування проведеного розрахунку заборгованості не надали, тому суд дійшов висновку про наявність заборгованості за кредитним договором.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Кобиліва В. Я. задоволено частково.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2012 року змінено в частині стягнення суми заборгованості за кредитом.
Ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором, станом на 17 жовтня 2009 року у розмірі 12 252, 50 грн та пені у розмірі 12 252, 50 грн, а всього 24 505 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Судове рішення мотивовано тим, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених 6частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, враховуючи, що банк неправомірно встановив комісію за надання кредитних ресурсів, тому ця сума стягненню не підлягає. Разом з тим, розмір пені значно перевищує розмір основного боргового зобов`язання за кредитним договором з відсотками до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини третьої статті 551 ЦК України. Отже, оскільки взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином не виконували, то з них підлягає стягненню тіло кредиту та неустойка (пеня), розмір якої з урахуванням принципів розумності та справедливості, вимог статті 551 ЦК України, слід зменшити до розміру збитків, які поніс банк.
Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду                                від 05 березня 2020 року стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 511,22 грн судових витрат.
Апеляційний суд вважав, що за результатами зміни розподілу судових витрат, необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 511,22 грн.
15 квітня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                            ОСОБА_1 через адвоката Кобиліва В. Я. на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 березня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову у даній справі становить 68 383,90 грн, яка станом на 01 січня  2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Кобилівим Валентином Ярославовичем, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду                                      від 05 березня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія                         «Кредит-Капітал») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           В. М. Сімоненко
                                                                                       
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                             Є. В. Петров