ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 2610/3926/2012                                        Суддя (судді) першої інстанції: Волошина В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів:          Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.
за участю секретаря Скидан С. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 
на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року 
у справі №2610/3926/2012
за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 
до відповідача Київської міської ради, 
Київської міської державної адміністрації, 
Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, 
Головного Управління Державної казначейської служби України в м. Києві
треті особа, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 
треті особа, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртуртранс"
про визнання дій/ бездіяльності незаконною; зобов`язання вчинити дії; відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями/бездіяльністю, -

В С Т А Н О В И Л А :
У вересні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява від ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , в якій заявники просили суд:
- визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради щодо виконання зобов`язання, визначеного у постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2012р. по справі №2610/3926/2012 щодо обов`язку Київської міської ради з урахуванням і постанови Київського апеляційного адміністративного суду №826/5426/16 від 19 грудня 2017р. розглянути відповідно до вимог ст.ст. 3, 8, 19, 58, 124 Конституції України на найближчому пленарному засіданні заяву ОСОБА_1 від 25 листопада 2003р., ОСОБА_5 від 06 березня 2005р. про приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 0,2768 га, за нормами визначеними ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_1 ;
- постановити окрему ухвалу про виявлені під час розгляду заяви порушення закону, яку довести до відома суб`єктів владних повноважень;
- зобов`язати Київську міську раду повідомити Шевченківський районний суд м. Києва про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, подати звіт і встановити Київській міській раді строк для подачі звіту, повідомлення.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та їх представника ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною; постановлення окремої ухвали; зобов`язання вчинити дії  по справі №2610/3926/2012 за адміністративним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Головного Управління Державної казначейської служби України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , які заявляють самостійні вимоги, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртуртранс" про визнання дій/ бездіяльності незаконною; зобов`язання вчинити дії; відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями/бездіяльністю - задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради щодо не виконання зобов`язань, визначених у постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2012р. по справі №2610/3926/2012. 
Зобов`язано Київську міську раду подати до суду звіт про вжиті заходи протягом місяця з дня набрання ухвалою законної сили.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 (надалі - апелянт) та його представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Ухвалу Шевченківського районного суду міста  Києва від 06 грудня 2019 року постановлену не в порядку, передбаченому статтею 249 КАС України, скасувати в частині, якою відмовлено у задоволені заяви від 29.08.2019 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і представника ОСОБА_2 , а заяву в цій частині - задовольнити, зокрема, 
-          визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради щодо виконання 31.01.2019 р. зобов`язання, визначеного у постанові Шевченківського районного суду міста Києва від 27.06.2012 р. по справі №2610/3926/2012 щодо обов`язку Київської міської ради з урахуванням й постанови Київського апеляційного адміністративного суду №826/5426/16 від 19.12.2017 розглянути відповідно до вимог ст. ст. 3, 8 19, 58, 124 Конституції України на найближчому пленарному засіданні заяву ОСОБА_1 від 25 листопада 2003 року, ОСОБА_5 від 06 червня 2005 року про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначеними ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх домоволодінні АДРЕСА_1 ;
-          змінити ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року в частині її назви так, як ухвала має називатися «Окрема ухвала»;
-          змінити мотивувальну частину оскарженої ухвали від 06 грудня 2019 р. по справі №2610/3926/2012 зазначивши, що підстави для задоволення зави від 29.08.2019 р. є доводи, обставини, що викладені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду, підтверджені належними і доступними доказами, оскільки при отриманні 19.12.2019 р. доступу до тексту ухвали виявлено, що ухвала не обґрунтована дослідженими у засіданні доказами заявників, більшість з яких є публічно допустимими, і ухвалою не встановлено істотні для справи обставини, якими обґрунтовано заяву, порушено норми процесуального права, також до 19.12.2019 р. райсуд протиправно обмежував нас у доступі до постанови цього суду №761/19292/16 від 22.11.2019 р., яка має значення для справи ун. №2610/3926/2012, пр.-ня №6-а/761/60/2019;
-          направити окрему ухвалу із постановою Шостого апеляційного адміністративного суду в Київську міську раду (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню 31.01.2019 р. закону та вирішення питання щодо притягнення до відповідальності винних посадових осіб Київської міської ради;
-          зобов`язати Київську міську раду проінформувати письмово Шевченківського районного суду міста Києва у місячний строк з дня розгляду апеляційної скарги на ухвалу від 06.12.2019 р. у провадженні №6-а/761/60/2019 про результати виконання окремої ухвали та вжиті заходи. 
В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду першої інстанції та порушення судом норм процесуального та матеріального права, що є підставою для скасування ухвали суду в частині.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано право позивача на звернення з заявою про встановлення судового контролю, оскільки рішення суду набрало законної сили та підлягає виконанню відповідачем, а останній його не виконує.
Позивачі та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені. 
Відзивів на апеляційну скаргу не подано.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, що Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року, яка набрала законної сили 28 січня 2014 року, в задоволенні адміністративних позовів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Головного Управління Державної казначейської служби України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртуртранс» про визнання дій/ бездіяльності незаконною; зобов`язання вчинити дії; відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями/бездіяльністю - відмовлено;
- адміністративні позови третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_5 , ОСОБА_1 - задоволено частково;
- визнано відповідь Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації за № 03-20/1576 від 19 січня 2004р. надану ОСОБА_1 , такою, що суперечить нормам земельного законодавства;
- визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради, щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 від 25 листопада 2003р., ОСОБА_5 від 06 червня 2005р. про безоплатну приватизацію земельної ділянки, по АДРЕСА_1 ;
- зобов`язано Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_5 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_1 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25 листопада 2003р., ОСОБА_5 від 06 червня 2005р., про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га. за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин ОСОБА_1 і ОСОБА_5 в домоволодінні АДРЕСА_1 ;
- стягнуто з бюджету м. Києва, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_5 судовий збір в розмірі по 01 /одній / грн. 70 коп. на кожного;
- в решті вимог адміністративних позовів третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_1 і ОСОБА_5 - відмовлено.
Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 N 1402-VIII та статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Аналогічна норма закріплена в статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 КАС України.
Частиною 1 статті 382 КАС України суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
У Рішенні від 30 червня 2009 року N 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
З огляду на викладене, суд вправі вживати заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подання звіту.
Колегія суддів, дослідивши матеріалами справи, звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено судовий контроль за не виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання Київську міську раду подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили, що не заперечується апелянтом.
Щодо твердження апелянта, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року має називатися «Окрема ухвала» та зобов`язати Київську міську раду проінформувати письмово Шевченківського районного суду міста Києва у місячний строк з дня розгляду апеляційної скарги на ухвалу від 06.12.2019 р. у провадженні №6-а/761/60/2019 про результати виконання окремої ухвали та вжиті заходи, колегія суддів не погоджується з даними твердженнями, з наступних підстав.
Відповідно до частин 1 - 3 статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.
Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції розглянуто вимоги заявника та прийнято саме ухвалу про встановлення судового контролю, при цьому судом першої інстанції відмовлено у винесені окремої ухвали, оскільки нормами КАС України суду надано право, а не обов`язок на прийняття даної ухвали.
Також, колегія суддів відхиляє твердження апелянта, що Ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року повинна мати назву «Окрема ухвала», оскільки даною ухвалою встановлено заходи судового контролю.
Так, як окрема ухвала є окремим процесуальним документом, а судом першої інстанції в зазначеній частині заяви - відмовлено.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що апелянт вже звертався до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради 31 січня 2019 року щодо невиконання на пленарному засіданні VIII сесії  VIIIскликання зобов`язань, визначених у постанові Шевченківського районного суду м. Києва    від 27 червня 2012 року по справі №2610/3926/2012 і порушення таким чином 31 січня 2019 року вимог ст.ст. 3, 8, 19, 58, 124, 129-1 Конституції України.
В обґрунтування заяви представника ОСОБА_1 - Малиновської Елли Станіславівни про ухвалення додаткового рішення по справі №2610/3926/2012 зазначає, що в ухвалі суду від 06 грудня 2019 року, судом не зазначено ст.ст. 3, 8, 19, 58, 124, 129-1 Конституції України, якими Київська міська рада зобов`язана була керуватися, як 01 жовтня 2015 року при прийнятті рішення №100/2003, так і 31 січня 2019 року при неприйнятті рішення. Також, судом не було встановлено перебіг часу бездіяльності Київської міської ради, яка тривала з 28 січня 2014 року до 29 серпня 2019 року і навіть до 06 грудня 2019 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва     від 11 березня 2020 року по справі №2610/3926/2012 заяву представника ОСОБА_1 - Малиновської Елли Станіславівни про ухвалення додаткового рішення по справі №2610/3926/2012 - залишено без задоволення. 
Так, Колегія суддів звертає увагу, що апелянт вже звертався до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення на ухвалу суду від 06 грудня 2019 року, встановлення судового контролю, з підстав зазначених в апеляційній скарзі.
Щодо прохання апелянта про зміну мотивувальної частини оскарженої ухвали від 06 грудня 2019 р. по справі №2610/3926/2012 зазначивши: "що підстави для задоволення зави від 29.08.2019 р. є доводи, та обставини, що викладені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду, підтверджені належними і доступними доказами, оскільки при отриманні 19.12.2019 р. доступу до тексту ухвали виявлено, що ухвала не обґрунтована дослідженими у засіданні доказами заявників, більшість з яких є публічно допустимими, і ухвалою не встановлено істотні для справи обставини, якими обґрунтовано заяву, порушено норми процесуального права, також до 19.12.2019 р. райсуд протиправно обмежував нас у доступі до постанови цього суду №761/19292/16 від 22.11.2019 р., яка має значення для справи ун. №2610/3926/2012, провадженняня №6-а/761/60/2019, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав".
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції приймаючи спірну ухвалу діяв у відповідності до вимог законодавства, а вимоги апелянта про зміну мотивувальної частини є не що інше, як викладення оскаржуваної ухвали на розсуд апелянта.  
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.      235, 242-244,      250,      254,      308,      311,      312,      315,      316,      321,      322,      325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      Г. В. Земляна

Судді:                                                                                          Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 09 червня 2020 року.  

< Головуючий суддя >