Ухвала
іменем України
 
23 березня 2020 року
м. Київ
справа № 706/1669/17
провадження № 51-169ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року в межах кримінального провадження
№ 12017250260000524 від 1 листопада 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Городище Перевальського району Луганської області, жителя
АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Встановлені обставини
За вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 11 жовтня
2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2
ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 200 000 грн та 25 586,40 грн у рахунок відшкодування моральної та майнової шкоди відповідно.
Також вирішено питання стосовно долі речових доказів.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 12 грудня 2019 року залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, а зазначений вирок районного суду – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений зазначає про незаконність ухвали апеляційного суду, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону засуджений, формально посилаючись у касаційній скарзі на недотримання апеляційним судом вимог статей 404 і 419 КПК та на неправильне застосування цим судом закону України про кримінальну відповідальність, не навів обґрунтування незаконності ухвали, як він мав зробити відповідно до статей 412, 413 КПК, не зазначив, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом цього судового рішення з огляду на положення статей 370, 374, 404 та 419 КПК, а також ст. 121 КК у їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не вказано, які положення закону України про кримінальну відповідальність неправильно застосував апеляційний суд і в чому вони полягають.
Також у касаційній скарзіне зазначено,чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, та не наведено, яких конкретно доводів, наведених в апеляційних скаргах, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Засуджений у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, наведених в апеляційних скаргах, із посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі засуджений наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і просить касаційний суд дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний та апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі    ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року щодо вказаної особи залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3