ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 квітня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/370/18
провадження № 22-ц/4809/766/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
        головуючої судді Авраменко Т. М. 
суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представники за довіреностями - Чепіга Дмитро Олексійович, Крилова Олена Леонідівна 
відповідач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Комякова Оксана дмитрівна
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року у складі судді Варакіної Н. Б. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Зазначав, що відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписала заяву б/н від 05 травня 2011 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 23000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
У зв?язку з порушеннями зобов?язань за кредитним договором відповідач, станом на 04 січня 2018 року має заборгованість у розмірі 61980 грн. 66 коп., з яких: 32918 грн. 99 коп. - тіло кредиту, 7685 грн. 01 коп. - відсотки за користування кредитом, 17949 грн. 01 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2927 грн. 65 коп. - штраф (процентна складова). 
Просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 61980 грн. 66 коп. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 квітня 2018 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 61980 грн. 66 коп. заборгованості (а.с.52-54). 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2019 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 квітня 2020 року скасовано (а.с.83).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх доказів того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідач, заперечуючи проти позову стверджувала, що операції по її картковому рахунку, вчинені 22 лютого 2017 року є несанкціонованими, особиста та контрольна інформація, яка дає змогу ініціювати платіжні операції нею не розголошувалася. З матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2017 року була оформлена послуга «Миттєва розстрочка» на сайті eurogold.ua. СМС-підтвердження про проведення покупки надходило на номер телефону, який в програмних комплексах банку значиться за відповідачем, як фінансовий телефон. Отже, вчинення оспорюваних операцій було можливим виключно з використанням номера картки та фінансового номера телефону клієнта, на який зокрема, направлялися одноразові паролі для підтвердження платежів. Відповідач не довів факт своєчасного звернення до банку з повідомленням про втрату електронного платіжного засобу та про вчинення несанкціонованих операцій, адже нормами чинного законодавства встановлено, що таке повідомлення має бути негайним, а умовами договору передбачено конкретний строк звернення до Колл-центру - негайно (протягом 15 хвилин). Натомість, як зазначив сам відповідач, до банку він звернувся 06 березня 2017 року, тобто через 2 тижні після їх вчинення. Також відповідачем не доведено, що спірні операції вчинено саме третіми особами, враховуючи, що переказ коштів відбувся з використанням номеру картки, фінансового телефону та особистої, контрольної інформації, за нерозголошення та схоронність якої несе відповідальність відповідач. Суд не звернув увагу, що відповідач звернувся до правоохоронних органів лише 06 квітня 2017 року, тобто через півтора місяця після вчинення спірних операцій.

Апеляційне провадження відкрито 25 березня 2020 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.220), ухвалою від 08 квітня 2020 року призначено розгляд справи на 15 квітня 2020 року (а.с.239).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що відповідач дійсно 05 травня 2011 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг для отримання кредитної картки. Із анкети-заяви вбачається, що відповідач надала згоду на те, що заява позичальника, разом з пам?яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Проте користувач картки не може нести відповідальність за здійснення платіжних операції, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Кошти з картки відповідача були зняті невідомими особами без використання самої картки, котра знаходилась у відповідача та нікому не передавалась, також вона нікому не передавала цифри пін-коду картки. Саме банк повідомив відповідача, що з її картки були списані кошти. З поданого банком до суду розрахунку заборгованості відповідача по кредитній картці вбачається, що незважаючи на те, що картка була заблокована банком ще 27 лютого 2017 року, кожного 22 числа у період з березня по жовтень 2017 року банком проводилося списання коштів із заблокованої картки за покупку товару. Саме у зв?язку із невиконанням банком своїх зобов?язань по блокуванню картки у відповідача збільшилась заборгованість за тілом кредиту з 6473 грн. 56 коп. 32918 грн. 99 коп. (а.с.230-234).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах  доводів та  вимог апеляційної скарги, апеляційний суд  дійшов  висновку, що апеляційна  скарга не підлягає задоволенню  з  таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала 05 травня 2011 року анкету-заяву про надання банківських послуг. В заяві не зазначено суму кредитного ліміту, базову процентну ставку, строк кредитування, порядок погашення кредиту, зобов`язання щодо сплати неустойки та яку саме платіжну картку бажає отримати заявник (а.с.6). 
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг» відповідачем не підписані (а.с.7,8-22).
Відповідач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, має інвалідність (а.с.69).

Позивач в позовній заяві посилався на те, що відповідач порушив зобов?язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 04 січня 2018 року має заборгованість у розмірі 61980 грн. 66 коп., з яких: 32918 грн. 99 коп. - тіло кредиту, 7685 грн. 01 коп. - відсотки за користування кредитом, 17949 грн. 01 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2927 грн. 65 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5). 

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, своєчасно погашав кредит, прострочення не мав, а також за період 01 грудня 2016 року по 21 лютого 2017 року заборгованість за кредитом повністю відсутня, що підтверджується розрахунком банку (а.с.5).

Судом також встановлено, що 22 лютого 2017 року по рахунку ОСОБА_1 зафіксовано несанкціоноване зняття кредитних коштів в сумі 6473 грн.56 коп. за покупку товару «Миттєва розстрочка» через інтернет-магазин (а.с.5, 174 зворот). 
27 лютого 2017 року картка була заблокована, однак після звернення відповідача про несанкціоновані дії, як підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, щомісячно 22 числа з березня по жовтень 2017 року банк з рахунку відповідача перераховував кошти за покупку товару: 22 березня 2017 року 6732 грн. 57 коп., 22 квітня 2017 року 6732 грн. 57 коп., 22 квітня 2017 року 6732 грн. 57 коп., 22 червня 2017 року 859 грн.44 коп., 22 липня 2017 року 859 грн.44 коп., 22 серпня 2017 року 859 грн.44 коп., 22 вересня 2017 року 859 грн.44 коп., 22 жовтня 2017 року 859 грн.44 коп. Всього банком на покупку товару після блокування картки перераховано 30968 грн.47 коп. (а.с.5, 173-175).
Колегія суддів звертає увагу на те, що випискою по рахунку підтверджується встановлення кредитного ліміту 01 грудня 2013 року в сумі 11300 грн.,05 грудня 2013 року знижено кредитний ліміт до 0 грн., тобто на час перерахування коштів банком кредитний ліміт становив 0 грн. (а.с.173).
Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 6.6 правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми.
Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705,емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

В цій справі доведенню позивачем підлягають обставини, що свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не зверталася із заявами про незаконне зняття коштів з її рахунку, спростовуються матеріалами справи, зокрема, особистим зверненням до банку 28 лютого 2017 року, письмовими заяви до банку з проханням розібратися в незаконному знятті коштів 06 березня 2017 року, повторно 14 березня 2017 року (а.с.127,128), письмовою заявою від 04 березня 2017 року про шахрайські дії до органів міліції (а.с.129,131), матеріалами кримінального провадження, розпочатого 04 березня 2017 року за заявою ОСОБА_1 (а.с.145-152), проводиться досудове розслідування (а.с.156).

Відповіддю банку підтверджується, що за зверненням ОСОБА_1 щодо несанкціонованого зняття коштів з її рахунку невідомими особами банком службове розслідування не проводилося (а.с.181,184,186).

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, відкрито кримінальне провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитних коштів, які відповідач фактично не отримав.
Доводи апеляційної скарги  такого висновку суду  не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, підстави для переоцінки яких апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Колегія суддів враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц ( провадження № 61-16504св18 )
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 грудня 2019 року у справі №161/9812/16-ц, провадження №61-18653св18. 

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства  Комерційний банк  «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 15 квітня 2020 року.

Головуюча суддя                Т. М. Авраменко

Судді:                 Л. В. Суровицька

                В. В. Черненко