ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 367/129/17                                                  Суддя (судді) першої інстанції:Саранюк Л. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів:          Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.
за участю секретаря          Скидан С. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2019 року
у справі № 367/129/17 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради
про зобов`язання видати довідку про взяття на облік тимчасово переміщеної особи,

В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2017 року до Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради (надалі - відповідач), в якому просив суд: 
зобов`язати Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у наданні довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Позивач зазначив, що маючи обґрунтовані підстави побоюватись за свою безпеку, з метою уникнення негативних наслідків повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини, які починаючи з березня 2014 року відбувались на території м. Харкова та Харківської області, зважаючи на суттєвий ризик тимчасової окупації, надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, він змушений був 21.05.2014 року покинути своє місце проживання у місті Харкові та переїхати до міста Буча, де зареєстрував своє місце проживання 24.06.2014 року.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції внаслідок неправильного тлумачення ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та через застосування закону, який не підлягає застосуванню (Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України») дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову. 
В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення першої інстанції скасувати з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.
Відповідачем надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції правомірно прийнято рішення, а апеляційна скарга є необґрунтованою.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомили. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач є громадянином України та до 21 травня 2014 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 
З 24.06.2014 року позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджуються даними, які зазначені у паспорті серії НОМЕР_1 виданим Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.11.2000 року.
Так, 07.12.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (обставини, що спричинили внутрішнє переміщення - проведення АТО).
Відповідач листом №5154 від 07.12.2016 року повідомило позивача про відмову у наданні останньому довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посилаючись на «відсутність обставин, що спричинили внутрішнє переміщення з зони проведення антитерористичної операції чи районів тимчасової окупації».
Позивач вважаючи відмову відповідача щодо надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254 "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" місто Харків в переліку тимчасово окупованих територій не значиться, а отже підстав для надання довідку у відповідача - відсутні. 
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (надалі - Закон №1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Статтею 1 Закону №1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1706-VII підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Згідно частини 1 та 2 статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Частиною 2 статті 7 Закону №1706-VII, визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Відповідно до частини 9 статті 4 Закону №1706-VII порядок збирання та оброблення даних, оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та форма її зразка затверджуються Кабінетом Міністрів України.
На виконання наведеної правової норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 509 від 01.10.2014 р. "Про облік внутрішньо переміщених осіб", якою затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що регулює механізм видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення (надалі за текстом - "Порядок").
Відповідно до частини 10 статті 4 Закону №1706-VII заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо:
1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону;
2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;
3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;
4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті;
5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.
Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.
Позивач зазначає наступне: «Починаючи з березня 2014 року в місті Харкові почалися повсюдні прояви насильства та масові заворушення. Зокрема, 01 березня 2014 року у Харкові з ініціативи мера ОСОБА_2 на площі Свободи було проведено «мирний мітинг патріотично налаштованих харків`ян» «За Харків». Перед людьми з російськими прапорами виступали сам мер ОСОБА_2 та колишній голова Харківської ОДА ОСОБА_3 . По закінченні мітингу між учасниками заходу та активістами харківського Євромайдану сталася сутичка, у ході якої учасниками бійки використовувалися палиці та сльозоточивий газ, після чого прихильники ОСОБА_2 розпочали штурм будівлі Харківської облдержадміністрації, контрольованої представниками Самооборони Майдану та «Правого сектору». Під час штурму були чутні постріли, над активістами Євромайдану, котрі захищали обласну адміністрацію, чинили самосуд; у результаті за повідомленням Харківської міської ради постраждали 97 осіб: 76 з них було доставлено до лікарень.
06 березня під час ходи біля пам`ятника Тарасові Шевченку та біля театру Шевченка проросійські мітингувальники напали на активістів Євромайдану; правоохоронці оточили кільцем євромайданівців, за допомогою бійців спецпідрозділу « Грифон » їх було заведено до службового автомобілю, який був заблокований учасниками проросійського мітингу. Частину євромайданівців вдалося вивезти, іншу частину правоохоронці відвели на безпечну відстань.
В ніч з 14 на 15 березня 2014 року на вулиці Римарській відбулася масова бійка з застосуванням вогнепальної зброї між проросійськими мітингувальниками та членами громадської організації «Патріот України» («Правий сектор»), внаслідок чого дві людини загинули, а четверо в тяжкому стані були госпіталізовані (у тому числі - співробітник міліції).
06 квітня 2014 року біля 500 озброєних проросійських мітингувальників захопили приміщення Харківської обласної державної адміністрації і утримували її до 08 квітня, коли приміщення ОДА було звільнено правоохоронцями у ході спецоперації.
13 квітня 2014 року та 19 квітня 2014 року у Харкові відбулись чергові акції проросійських мітингувальників, які закінчилась масовими заворушеннями, сутичками з прихильниками Євромайдану та міліцією.
21 квітня 2014 року проросійські активісти напали на футбольних «ультрас», які проходили маршем по вулицях міста; у сутичках приймало участь більше двох тисяч людей, протистояння та сутички продовжувалось увесь день.
30 червня 2014 року стало відомо про затримання на Харківщині групи диверсантів з п`яти осіб, які за наказом одного з ватажків терористів на Донеччині ОСОБА_4 мали здійснити підрив залізничної колії на дільниці Харків - Київ під потягом з артилерійськими боєприпасами. У них було вилучено 0,5 кг тротилу, електродетонатори, елементи живлення, а також ще 1,5 кг тротилу, вогнепальну зброю та боєприпаси при обшуку їхніх помешкань.
09, 11 та 18 травня 2014 року проросійські активісти проводили масові мітинги по всьому місту, закликаючи до бойкотування виборів Президента України, які супроводжувались сутичками з міліцією та прихильниками «Євромайдану», поранені активісти з обох боків були госпіталізовані.
У ніч на 18 травня 2014 року бойовики атакували табір військовослужбовців антитерористичної операції поблизу м. Ізюма Харківської області, і завдяки діям на випередження українських силовиків напад було відбито. В результаті перестрілки двоє військовослужбовців Національної гвардії було поранено.
Крім того, керівники озброєного терористичного угруповання «ДНР» та «ЛНР» неодноразово публічно заявляли, що їх метою є створення «Новоросії», до якої, за їх думкою, мала війти і Харківська область. Російський президент Путін також неодноразово висловлював своє незадоволення тим, що проросійський заколот на Харківщині не досяг своєї мети в повному обсязі та пригрожував «принять соответствующие меры», які у контексті вторгнення російської армії до Криму та Донбасу могли означати початок військових дій та окупації Харківщини.».
За таких обставин, позивач побоюючись за свою безпеку, з метою уникнення негативних наслідків повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини, які починаючи з березня 2014 року відбувались на території м. Харкова та Харківської області, зважаючи на суттєвий ризик тимчасової окупації, надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, позивач 21.05.2014 року покинув своє місце проживання у місті Харкові та переїхав до міста Буча, де зареєстрував своє місце проживання  24.06.2014 року.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивачем 07 грудня 2016 року подано до відповідача заяву про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з зазначенням обставин, що спричинили переміщення: «ПРОВЕДЕННЯ АТО». 
Так, механізм видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, регулюється порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (надалі - Порядок), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 "Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції".
Даним Порядком передбачено спосіб звернення до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, перелік документів, що подаються в такому випадку, та затверджено форму довідки. В свою чергу, наказом Міністерства соціальної політики України від 08.10.2014 року №738 затверджено форму заяви про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.
Відповідно до п.3 Порядку, заява про взяття на облік повинна містити зокрема відомості про зареєстроване та фактичне місце перебування заявника.
Згідно з п.8 Порядку, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки, якщо: 1) відсутні обставини, що спричинили переміщення особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; 2) втрачено або викрадено документи, що посвідчують особу, яка переміщується, та підтверджують громадянство України, до їх відновлення. У разі відмови у видачі довідки на вимогу заявника письмово повідомляється про підстави для такої відмови. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.
Колегія суддів звертає увагу, що апелянт з 24.06.2014 року зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 , а з заявою до відповідача звернувся 07 грудня 2016 року, тобто через 2 роки після виїзду з міста Харкова.
Згідно із частиною 2 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014.
В розпорядженні Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" відсутні дані про те, що м. Харків та м. Буча знаходяться на території, на якій здійснювалася антитерористична операція.
Також, колегія суддів звертає увагу, що позивач на час звернення з заявою до відповідача був працевлаштований (юристом у ПАТ «БАНК «ПОРТАЛ») та зареєстрований і проживає в місті Буча Київської області.
Так, у паспорті громадянина України ОСОБА_1 не міститься відмітки про реєстрацію його місця проживання на території, де здійснювалася антитерористична операція на момент виникнення обставин (2016 рік), зазначених в статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", у зв`язку з чим останній з метою оформлення та видачі довідки про взяття його на облік внутрішньо переміщеної особи, повинен був надати докази на підтвердження факту проживання його на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення на час виникнення вищезазначених обставин.
Однак, як свідчать матеріали даної справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача права власності чи права оренди житла на території яких здійснювалася антитерористична операція станом на 2016 рік.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з огляду на те, що місто Харків не значиться в переліку тимчасово окупованих територій, а отже позов не підлягає до задоволенню.
Апелянт зазначає, що Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а, зазначено, що на території Харківської області - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року проводилася антитерористична операція, колегія суддів не бере до уваги дане твердження з наступних підстав.
Указом Президента України від 14 квітня 2014 року N 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" розпочато антитерористичну операцію. Станом на час розгляду справи в судах рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.
Наказом першого заступника голови СБУ - керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Харківської області - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014.
Розпорядженнями КМУ від 30 жовтня 2014 року №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на яких здійснювалась антитерористична операція", від 02 грудня 2015 року №1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України", затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до яких у тому числі включено м. Маріуполь.
Колегія суддів звертає увагу, що до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", м. Харків не включено.
Щодо посилання апелянта, що тимчасово переміщеною може бути тільки особа, місце постійного проживання якої знаходиться на тимчасово окупованій території, Постанова №509 не містить.
Колегія суддів звертає увагу, що Постанова №509 регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка). Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а не переїзду з одного міста в інше з власної ініціативи.
В судовому засіданні позивач надав пояснення, в яких зазначив, що він не звертався до відповідача протягом 2014 року - 2016 року з заявою про надання статусу тимчасово переміщеної особи, оскільки в Законі №1706-VII (в редакції станом на 2014 рік), чітко було визначено, хто підпадає під поняття внутрішньо переміщеної особи, а позивач не відносився до кола даних осіб.
Колегія суддів звертає увагу, що в редакції, яка діяла з 2014 року по 24 грудня 2015 рік частини 1 статті 1 Закону №1706-VII чітко визначено, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем під час розгляду справи не доведено, що на території міста Харкова тривалий час велися збройні конфлікти або мало місце тимчасова окупація даного міста та проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій, а отже підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 листопада 2019 року.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.
Головуючий суддя                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є. І. Мєзєнцев
          
                                                                                                              В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.