КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
                                                                       Апеляційне провадження № 22-ц/824/6771/2020                                                                                                                                                справа № 756/657/19 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
2 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:
            Судді - доповідача      Андрієнко А.М.
            Суддів:                          Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
 
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського  районного суду м. Києва, постановленого суддею Луценко О.М. 06 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управ-Дом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,
 
У С Т А Н О В И Л А:
 
У січні 2019 року позивач ТОВ «Управ-Дом» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу. 
На обґрунтування апеляційної скарги вказував, що ТОВ «Управ-Дом» є управителем житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 
01.02.2012 між ТОВ «Управ-Дом»  та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води та водовідведення.
Зазначав, що позивач зобов?язання виконує належним чином, відповідач, в свою чергу, свої зобов?язання не виконує, не здійснює платежів за отримані послуги, у зв?язку із чим за листопад та грудень 2015 року утворилась заборгованість, що складає 1391,16 грн.
Вказував, що 22.11.2018 Оболонським районним судом м. Києва був виданий судовий наказ № 2-н/756/542/18, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управ-Дом» заборгованість за спожиті комунальні послуги.
Проте, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.12.2018 по справі № 756/14598/18 судовий наказ був скасований за заявою боржника та одночасно роз?яснено право учасникам звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку позовного провадження.
У зв?язку із наведеним, позивач змушений звернутись до суду із позовом про стягненняз відповідача ОСОБА_1 заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 1391,16 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 18,54 грн, та інфляційні втрати в сумі 100,93грн.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Управ-Дом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги задоволено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управ-Дом» заборгованість у розмірі 1510 грн 63 коп, яка складається з: 1391 грн 16 коп - заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води з водовідведенням; 100 грн 93 коп - інфляційні втрати; 18 грн 54 коп - 3% річних від суми заборгованості та 1 921 грн 00 коп судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що під час судового засідання по даній справі представником відповідача було заявлено , що строки позовної давності закінчилися за даними вимогами.
Судом не враховано того, що минуло три роки з моменту виникнення заборгованості та позивач позбавлений права стягувати вказану суму з відповідача, оскільки вперше звернувся до суду 08.11.2018.
Суд першої інстанції не дослідив наданих відповідачем доказів та не дав їм належної оцінки, зокрема, що  відповідач укладала договори з виробниками послуг, а саме з Київенерго, Київводоканалом і безпосередньо їм сплачувала за надані послуги.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій виходив з того, що відповідач користується житлово- комунальними послугами , однак не  оплачує їх, у зв?язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку на користь управителя будинком на підставі укладеного між сторонами договору. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом установлено, що позивач ТОВ «Управ-Дом» є управителем та здійснює забезпечення належної експлуатації, постачання комунальних послуг, технічного обслуговування, виконання поточного ремонту житлового комплексу, його інженерного обладнання, належного санітарно - технічного стану прибудинкової території, збирання квартирної плати, плати за частку у спільних витратах по утриманню будинку, плати за комунальні послуги від мешканців, орендарів, власників нежитлових приміщень, та інші послуги.
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі - продажу квартири (а.с.51-55).
З листопада по грудень 2015 року відповідач не оплачувала житлово-комунальні послуги , що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої за вказаний період складає 1391,16 грн.
Крім того, судом установлено, що між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір, відповідно до умов якого відповідач взяла на себе зобов`язання сплачувати вказані житлово-комунальні послуги на користь позивача.  
Відповідно до положення ст. 322 ЦК України власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово - комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов?язки визначені  Законом України «Про житлово - комунальні послуги».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень  та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов?язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири  АДРЕСА_1 , яка неналежним чином виконувала зобов?язання по оплаті житлово - комунальних послуг, в результаті чого утворилася заборгованість за листопад та грудень 2015 року,  а тому  суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтовано висновку про  наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управ-Дом» заборгованості.
Доказів того, що відповідач виконала зобов`язання та оплатила отримані житлово-комунальні послуги саме за листопад та грудень 2015 року вона не надала.
Суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції строку позовної давності безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами, оскільки в матеріалах справи, в тому числі і в аудіо записі судових засідань відсутнє клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки відповідач лише частково сплачувала кошти за надані житлово - комунальні послуги, що свідчить про визнання нею боргу.
Відповідач не спростувала правильності наданого ТОВ «Управ-Дом» розрахунку.
Крім того, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ «УПРАВ-ДОМ» не надавало послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Із скаргами щодо ненадання житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 не зверталася, а також не оспорювала встановлені тарифи.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно - процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
Керуючись ст.ст. 367,  374, 375 ЦПК України, колегія суддів,
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
            
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 2 червня 2020 року.

Суддя - доповідач:                              
 
Судді :