УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/3114/18 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б. 
Категорія 39 
Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:        Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/3114/18 за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором  та зустрічним позовом ОСОБА_1  до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 , на рішення  Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з даним позовом, в якому зазначено, що 1 грудня 2011 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №010/0031/82/0079746, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредит у розмірі 200000 грн. зі сплатою 36% річних, строком на 48 місяців.
Оскільки ОСОБА_1 не виконував кредитні зобов`язання, станом на 14 червня 2018 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 227305 грн. 62 коп., яка складається із: заборгованості за дозволеним овердрафтом у розмірі 200000 грн., а також заборгованості за недозволеним овердрафтом у сумі 27305 грн. 62 коп.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 227305 грн. 62 коп.
У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати недійсним кредитний договір №010/0031/82/0079746, укладений 1 грудня 2011 року між ним та АТ «Райффайзен Банк Аваль». 
В обгрунтування своїх вимог зазначив, що банком під час укладання кредитного договору не було дотримано вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 
Вважає, що вказаний кредитний договір укладений із суттєвим порушенням істотних умов договору. Зазначає, що він як позичальник фактично був позбавлений можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, а при його укладенні вимушений був погодитись на ті умови, які були запропоновані банком, зокрема, щодо вартості кредиту, відсоткової ставки, строку дії кредитної лінії, пролонгації, щомісячного платежу відповідно до використання максимальної суми кредитного ліміту, тарифного плану. 
Також пояснює, що під час укладення спірного кредитного договору йому не було надано повної та достовірної інформації про умови надання кредиту, приховано фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від реальної процентної ставки за кредитом. Також, в додатку №1 до кредитного договору містяться суперечливі відомості, а саме: строк кредиту вказано 12 місяців, однак остання дата погашення кредиту вказана не в межах строку дії кредиту, а через 2 роки - 1 грудня 2013 року. Крім того, вказаний орієнтовний щомісячний платіж з урахуванням використання максимальної суми кредитного ліміту 10245 грн. 45 коп., тоді як такий платіж, враховуючи, що максимальна сума кредитного ліміту 200000 грн., має становити 16666 грн. 67 коп. без врахування відсотків за користування кредитом та окремих поточних платежів за страхування.
Обов`язок банку повідомити споживача у письмовій формі про сукупну вартість кредиту з описаними параметрами передбачена приписами п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168. Однак, вважає, що банком не дотримано цього припису під час укладення спірного договору, що, в свою чергу, є підставою для визнання його недійсним.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ « Раййфайзен Банк Аваль» 227305 грн. 62 коп. заборгованості за кредитним договором та 4660 грн. 35 коп. судових витрат.
В задоволені позовних вимоги ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, судом не враховано зміст експертного висновку від 28 листопада 2019 року №149/19-71/31423-31425/19-71, який свідчить про неможливість визначення того, чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам спірного кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі і погашення кредиту.
Звертає увагу та те, що розмір реальної відсоткової ставки, яка нараховувалась банком, зокрема, 33,70 % та 40,8%, не підтверджений належними та допустимими доказами. При цьому, експерт не мав можливості розрахувати дійсну відсоткову ставку, яка мала б бути застосована у даному випадку.
ОСОБА_1 вважає, що за таких умов суд мав застосувати положення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також зазначає, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам п.3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168. 
Банк не повідомив його про реальну процентну ставку та сукупну вартість кредиту, що свідчить про порушення істотних умов кредитного договору. Недотримання банком вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є підставою для визнання кредитного договору недійсним у зв`язку з недотриманням вимог закону щодо істотних умов, необхідних для його укладення.
АТ «Райффайзен Банк Аваль»  подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. ОСОБА_1 отримав всю інформацію, передбачену ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Отримана інформація є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансової послуги, отриманої згідно зі спірним договором. 
ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування, про що свідчать його підписи на кредитному договорі та на додатках до нього. В свою чергу, експертним висновком, який міститься в матеріалах справи, підтверджено правильне відображення абсолютного значення подорожчання кредиту за кредитним договором та додатковою угодою до нього. Крім того, експертами досліджено п.2.9 кредитного договору, зі змісту якого вбачається, що позичальник розуміє та згоден з тим , що зазначений в цьому договорі розрахунок сукупної вартості кредиту є орієнтовним, оскільки на дату укладення договору сторони не володіють інформацією про строки та суми фактичного отримання позичальником кредиту та його погашення. Таким чином, вказаний експертний висновок чітко підтвердив наявність зобов`язання ОСОБА_1 перед банком на підставі кредитного договору №010/0031/82/0079746 від 1 грудня 2011 року та додаткової угоди від 21 листопада 2012 року. Експертним висновком також підтверджено правильність застосування відсоткових ставок у розмірі 28,9 % та 36 % , а також абсолютне значення подорожчання кредиту, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник АТ « Райффайзен Банк Аваль» не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі. 
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника АТ  «Райффайзен Банк Аваль», колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 22 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ«Райффайзен Банк Аваль» із заявою-анкетою для отримання карткового кредиту «Кредитна картка» №00310079746.
1 грудня 2011 року між сторонами укладений кредитний договір №0100031/82/0079746, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 200000 грн., зі сплатою 28,9 % за користування кредитними коштами. Тривалість дії ліміту кредитування погоджена ними на строк 12 місяців.
Сторони також дійшли згоди, що у разі зміни тарифного плану відповідно до п.п.3.6, 3.7 цього договору, процентна ставка за кредитним договором змінюється до розміру, що відповідає новообраному позичальником тарифному плану. Зміна процентної ставки за користування кредитом оформлюється додатковою угодою до цього договору ( п.2.4 договору).
Окрім того, умовами договору передбачена можливість зміни строку кредитування та кредитного ліміту.
Пунктами 2.8, 2.9 договору також визначено, що до загальної сукупної вартості кредиту входять витрат позичальника, необхідні для погашення суми кредиту, сплати процентів, слати комісій кредитора, передбачених тарифами кредитора, погашення недозволеного овердрафту ( заборгованості на рахунку позичальника, що перевищує встановлений ліміт кредитування) та процентів за його користування, інші супутні витрати на користь третіх осіб, пов`язані з операціями позичальника за рахунком, а також пов`язані з укладенням договору страхування, у тому числі з внесенням будь-яких змін та доповнень до нього, інші супутні витрати відповідно до цього договору. Розрахунок сукупної вартості кредиту з урахуванням суми кредиту, обраного позичальником тарифного плану, орієнтовного характеру операцій з карткою наведено в додатку №1 до цього договору.
Позичальник розуміє та згоден, що зазначений в цьому договорі розрахунок сукупної вартості кредиту є орієнтовним, оскільки на дату укладення цього договору сторони не володіють інформацією про строки та суми фактичного отримання позичальником кредиту та його проценти. 
У п.4.9 договору зазначено, що позичальник перед укладенням цього договору в письмовій формі повідомлений про усі умови споживчого кредитування в АТ « Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року), що підтверджується повідомленням про умови кредитування, які є невід`ємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.
ОСОБА_1 також підписано довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість по продукту « Кредитна картка Прозора/ « Кредитна картка Базова», а також додаток №1 до кредитного договору - сукупну вартість кредиту. 
21 листопада 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, яким погодили відсоткову ставку к розмірі 36 % річних та строк кредитування - 48 місяців ( з 21 листопада 2012 року по 21 листопада 2016 року). 
Підпунктом 14.1.6 та пунктом 14.2 додаткової угоди передбачено, що умови договору є зрозумілими для ОСОБА_1 , відповідають його інтересам (інтересам його сім`ї), є розумними та справедливими. Перед укладанням договору він в письмовій формі повідомлений про всі умови споживчого кредитування в АТ « Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року), що підтверджується підписом про його ознайомлення з умовами кредитування, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Також підписанням договору ОСОБА_1 підтверджує, що перед укладанням договору він був повідомлений про ліміти та обмеження на суми платіжних операцій з використанням ПК, які будуть застосовані, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.
Невід`ємними частинами вказаної додаткової угоди є Правила ведення поточних рахунків фізичних осіб та Тарифи продукту « Кредитна картка - Прозора », Тарифний план « Кредитна картка - Прозора », Умови видачі кредиту.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За правилами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупні вартість кредиту ( в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг ( реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.
Відповідно до положень ч.7 ст.15 вказаного Закону у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника ( виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей,- споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих збитків.
Отже, зазначеним Законом чітко визначені наслідки надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, й такими наслідками є виникнення у споживача права розірвати договір та вимагати відшкодування збитків, завданих такими неправомірними діями.
Ненадання чи надання неповної інформації про продукцію, товари, послуги не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір як правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом, який визначає наслідки, що виникають у результаті вчинення недійсних правочинів. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, які відповідають вимогам закону й настання яких бажають сторони. Своєю правомірністю правочини відрізняються від правопорушень ( деліктів) - вольових дій, що суперечать вимогам закону та спричиняють правові наслідки, які сторони не бажали отримати.
Таким чином, права споживача у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію підлягають захисту у випадках та в спосіб, передбачених ч.7 ст.15 Закону України « Про захист прав споживачів» ( у редакції, чинній на час укладення спірної угоди). Даною нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв`язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію.
Під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 не заявляв про те, що працівники банку не надали йому необхідну інформацію про умови та правила кредитування, що йому незрозумілі умови кредитного договору. Також він не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, в подальшому користувався кредитними коштами й уклав з банком додаткову угоду.
Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.
Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: