ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/780/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/5599/19 Категорія: 305010300 	Демчик Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       21 травня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.  

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідачі - Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області;
особи, що подали апеляційні скарги - ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Ліннік Микола Сергійович; 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 а та його представника адвоката Лінніка Миколи Сергійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про стягнення моральної шкоди, - 

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду кошти в розмірі 10000 грн.
В обґрунтування позову зазначав, що слідчим Чорнобаївського ВП ГУНП в Черкаській області Котургою І. В. при розслідуванні кримінального провадження № 12016250150001052, відкритого за фактом спричинення ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, тобто за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, були прийняті незаконні процесуальні рішення про закриття даного кримінального провадження, які були в подальшому скасовані прокуратурою та судом та поновлено досудове розслідування. 
Так, 26 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 12016250150001052 слідчою Котургою І.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, а 11 квітня 2018 року дана постанова була скасована прокуратурою, як така, що не відповідає вимогам закону та кримінальне провадження поновлено. 
13 вересня 2018 року слідча Котурга І.В. знову винесла постанову про закриття вказаного вище кримінального провадження, однак 13 лютого 2019 року постановою слідчого судді Черкаського районного суду Черкаської області зазначена постанова була скасована як незаконна і поновлено розслідування по кримінальному провадженню. 
Позивач вважає, що ухвалюючи невідповідні вимогам чинного законодавства постанови про закриття кримінального провадження № 12016250150001052 слідча Котурга І.В. спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ліннік Микола Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказує, що слідчою Котургою І.В. були прийняті процесуальні рішення, які впливають на права та обов`язки позивача, порушують його процесуальні права та права громадянина. Вказані рішення слідчого, на думку позивача, були незаконними і тому він їх оскаржив. Рішення слідчого визнані в судовому порядку такими, що не відповідають вимогам закону і скасовані, тобто є доведеним факт протиправності дій відповідача.
Також вказує, що заява позивача про те, що він відчував душевні страждання, є прямим доказом факту заподіяння йому моральної шкоди.
ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказує, що на відміну від нього відповідачами не надано суду жодного доказу, яким безсумнівно спростовувались би його докази і доводи по суті справи. Зазначає, що суд не звернув уваги на той факт, що за наслідком тривалого відчуття позивачем глибокого душевного болю через завідомо умисне затягування досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016250150001052 із прийняттям незаконних рішень, ОСОБА_1 постійно вживав заспокійливі пігулки, які передавала йому мати у СІЗО № 30 м. Черкаси, де він утримується.
Також ОСОБА_1 подав доповнення до своєї апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та вказав, що внаслідок завідомо умисного затягування розкриття вчиненого проти нього злочину та прийняття завідомо незаконних рішень, за час проведення досудового розслідування слідчою Котургою І.В. внаслідок несправедливого розслідування у вказаному кримінальному провадженні він постійно відчував гострий душевний біль та у нього була досить занижена оцінка самовартості.
Звертає увагу, що під час судового розгляду ним було надано суду копії процесуальних документів як доказів того, що слідча Котурга І.В. завідомо умисно ігнорувала всі надані ним докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні щодо ОСОБА_1 двох епізодів злочину, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що на даний час у Придніпровському районному суді м. Черкаси перебувають матеріали провадження за його заявою про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами з нереабілітуючих підстав вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року щодо нього. Вважає, що умисне затягування правоохоронними органами досудового розслідування кримінального провадження № 12016250150001052 створює перепони для встановлення об`єктивної істини для перегляду вироку суду щодо ОСОБА_1 
Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам цивільного судочинства та ухвалене з врахуванням принципу верховенства права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки позовні вимоги не підтверджені належними доказами.
Головне управління Національної поліції в Черкаській області своїм правом на подання відзиву не скористалось.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідкою ГУНП в Черкаській області у кримінальному провадженні №12016250150001052 від 13 вересня 2016 року за ч.1 ст. 125 КК України, 13 вересня 2016 року до СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом нанесення 11 червня 2010 року невідомою особою тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .
За даним фактом СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області 13 вересня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016250150001052, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
9 листопада 2016 року ОСОБА_1 допитано в якості потерпілого, однак останній від дачі показів відмовився.
У провадженні призначено та проведено судово-медичну експертизу.
20 січня 2017 року першим заступником прокурора Черкаської області проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено СВ Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області. 
26 грудня 2017 року слідчим СВ Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
11 квітня 2018 року заступником керівника Золотоніської місцевої прокуратури вищевказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано.
13 вересня 2018 року слідчим СВ Чоронобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
13 лютого 2019 року ухвалою слідчого судді Черкаського районного суду вказану вище постанову скасовано.
4 квітня 2019 року першим заступником прокурора Черкаської області проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено СВ Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області. 
У ході проведення досудового розслідування допитано ряд свідків, в тому числі і на яких указав ОСОБА_1 , які інформацію, яка б становила інтерес для слідства, не надали, обставини отримання тілесних ушкоджень їм не відомі.
Досудове розслідування у провадженні триває.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані тим, що незаконними рішеннями слідчого Котурги І.В., а саме постановами від 26 грудня 2017 року та 13 вересня 2018 року про закриття кримінального провадження №12016250150001052 від 13 вересня 2016 року, в якому ОСОБА_1 є потерпілим, останньому завдано моральної шкоди. У позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що моральна шкода полягає у тому, що він постійно перебував у напруженому психологічно-моральному стані, що стало наслідком втрати апетиту і спокійного сну.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано безспірних доказів, що вказаними рішеннями посадової особи ГУНП у Черкаській області позивачу завдано моральної шкоди, а також наявність причинного зв`язку між ними.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій,  вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до роз?яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача чи його посадової або службової особи.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив із того, що скасування судом та прокурором процесуальних рішень слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки оскарження ОСОБА_1 рішень слідчого в порядку кримінального судочинства є лише механізмом реалізації його права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та не є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог КПК України, так і судових рішень, якими встановлено факт невиконання або неналежного виконання слідчим Котургою І . В . службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016250150001052, яке ще триває, та притягнення вказаної особи до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на спричинення йому моральної шкоди внаслідок умисного затягування досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні також не доведено відповідними доказами.
Твердження скаржника про те, що під час судового розгляду ним було надано суду копії процесуальних документів як доказів того, що слідча Котурга І.В. завідомо умисно ігнорувала всі надані ним докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні щодо ОСОБА_1 двох епізодів злочину, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких, є безпідставними. Так, встановлення факту невиконання чи неналежного виконання слідчим Котургою І.В. своїх службових обов`язків не є предметом розгляду даної цивільної справи, а докази встановлення вказаного факту компетентними органами в матеріалах справи відсутні.
Посилання ОСОБА_1 на те, що на даний час у Придніпровському районному суді м. Черкаси перебувають матеріали провадження за його заявою про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами з нереабілітуючих підстав вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року щодо нього не стосуються предмету розгляду даної цивільної справи.
Враховуючи наведене, судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено надані сторонами докази та прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 а та його представника адвоката Лінніка Миколи Сергійовича слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року -залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 а та його представника адвоката Лінніка Миколи Сергійовича залишити без задоволення. 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про стягнення моральної шкоди залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 та пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                  Н.І. Гончар 

                                                                Ю.В. Сіренко 

                                                        Т.Л. Фетісова