ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004539 пров. № А/857/4491/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Довгополова О.М., Пліша М.А.,
за участю секретаря судового засідання:          Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року, головуючий суддя – Карп`як О.О., ухвалене о 12:19 год. у м. Львові, повний текст якого складено 13.12.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд в інтересах малолітньої ОСОБА_2 з позовом до МО України, треті особи - Львівський ОВК, ОСОБА_3 , в якому просила визнати протиправним та скасувати п. 1 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 12.07.2019 року № 90, в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 12.07.2019 року № 90, в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю батька-військовослужбовця в запасі ОСОБА_4 , що сталося внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини; зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_2 , як члену сім`ї загиблого одноразової грошової допомоги в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року на день смерті батька-військовослужбовця в запасі ОСОБА_4 , що сталося внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що батько ОСОБА_2 - солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу за контрактом з 04.11.2008 року по 29.05.2017 року у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія відділення забезпечення. Під час проходження служби з 20.08.2015 року по 27.11.2015 року брав участь бойових діях в районі проведення АТО на території Донецької та Луганської області. Відповідно до довідки МСЕК серія 12ААА № 383178 ОСОБА_4 29.06.2017 року встановлено первинно другу групу інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини. У зв`язку з встановленням ОСОБА_4 II групи інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини, останньому була виплачена одноразова грошова допомога. Після звільнення з військової служби ОСОБА_4 часто хворів і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 28.03.2019 року. Відповідно до Витягу з протоколу Військово-лікарської комісії Західного регіону № 174 від 25.04.2019 року зазначено, що причина смерті ОСОБА_4 пов`язана  - “захворювання і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини”. В подальшому позивач, в інтересах доньки, звернулась до Львівського обласного військового комісаріату із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю батька. Львівський обласний військовий комісаріат надав висновок щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги та направив документи до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Комісією документи розглянуто та прийнято протокол № 90 від 12.07.2019 року, який затверджений т.в.о. Міністра оборони України 15.07.2019 року, відповідно до якого відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що смерть батька ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто понад один рік після звільнення останнього з військової служби. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано п. 1 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 12.07.2019 року № 90, в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , у зв`язку зі смертю батька-військовослужбовця в запасі - ОСОБА_4 , що сталося внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини; зобов`язано Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ЄДРПОУ 22990305) повторно вирішити питання щодо виплати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )  як члену сім`ї загиблого одноразової грошової допомоги з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, МО України оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржене рішення комісії прийнято обґрунтовано та згідно з вимогами ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.06.2010 року.
Солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу за контрактом з 04.11.2008 року по 29.05.2017 року у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія відділення забезпечення. 
Під час проходження служби з 20.08.2015 року по 27.11.2015  року брав участь бойових діях в районі проведення АТО на території Донецької та Луганської області, що підтверджується довідкою № 53 від 21.05.2019 року, виданої Львівським обласним військовим комісаріатом.
В подальшому наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 77 від 29.05.2017 року на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.05.2017 року № 1-РС солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 звільнений у відставку за пунктом “б” частини восьмої статті 26 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (за станом здоров`я), направлений на військовий облік у військовий комісаріат і виключений зі списків особового складу Військової частини, знятий з усіх видів забезпечення.
Відповідно до довідки МСЕК серія 12ААА № 383178 ОСОБА_4 29.06.2017 року встановлено первинно другу групу інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини. Відповідно до рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням та виплати одноразової грошової допомоги, у 2017 році ОСОБА_4 як інваліду II групи, інвалідність якого пов`язана із захистом Батьківщини, призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 480 000 грн.   
Після звільнення з військової служби ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.03.2019 року.  
Відповідно до Витягу з протоколу Військово-лікарської комісії Західного регіону №174 від 25.04.2019 року зазначено, що причина смерті ОСОБА_4 пов`язана  - “захворювання і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини”.
Для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в інтересах доньки ОСОБА_2  звернулась із заявою до Львівського обласного військового комісаріату.
Львівський обласний військовий комісаріат надав висновок щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги та направив документи до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. 
Комісією документи розглянуто та прийнято протокол № 90 від 12.07.2019 року, який затверджений т.в.о. Міністра оборони України 15.07.2019 року, відповідно до п.1 якого відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги матері та дочці померлого у зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто понад один рік після звільнення останнього з військової служби.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосування   ст. 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”   слід пов`язувати не з фактом звільнення з військової служби ОСОБА_4 , а з фактом його захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від наявності статусу військовослужбовця на день смерті. Захворювання і причини смерті ОСОБА_4 пов`язані із захистом Батьківщини та отримані ним під час проходження військової служби, а відтак спірне рішення є протиправним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Як встановлено статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - №2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-ХІІ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Згідно із частиною 1 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Статтею 16-3 Закону №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. 
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. 
Також, відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №  975 (далі - Порядок №  975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Пунктом 4 цього Порядку встановлено, що одноразова грошова допомога призначається у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Як встановлено судом, 29.05.2017 року на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.05.2017 року № 1-РС солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 звільнений у відставку.
На момент звільнення останнього зі служби, п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ діяв у наступній редакції: «Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби».
Колегія суддів зазначає, що у даних спірних правовідносинах підлягає застосуванню п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ у редакції на моменту звільнення ОСОБА_4 у відставку.
Також, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На момент смерті ОСОБА_4 діяла попередня редакція п. 4 Порядку №  975, відповідно до якої призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста не обмежувалась річним терміном.
Відтак, відмовляючи в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_4 , з підстав спливу річного строку після звільнення з військової служби, відповідач дійшов помилкового висновку, що не ґрунтується на нормах закону.
Оскільки захворювання і причини смерті ОСОБА_4 пов`язані із захистом Батьківщини та отримані ним під час проходження військової служби, то оскаржене рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі №1.380.2019.004539 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повний текст постанови складено 29.05.2020 року.