УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/2778/19
Провадження № 22-ц/4820/1067/20
Категорія: 19, 27
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №675/2778/19 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Ізяславського районного суду від 20 березня 2020 року (суддя Янішевська О.С.) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) вказувало, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 26.12.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5804,89 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами, Тарифами, складають між ним та Банком Кредитний Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив, що ним були виконанні усі взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку із чим виникла станом на 18.11.2019 року заборгованість у розмірі 17107,55 грн. з яких: 5300,11 грн. – заборгованість за кредитом; 2630,14 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9177,30 грн. – заборгованість за пенею. Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 17107,55 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.12.2014 року та судові витрати.
Заочним рішенням Ізяславського районного суду від 20 березня 2020 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.12.2012 року станом на 18.11.2019 року в розмірі 5300,11 грн. - заборгованість за кредитом. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. 
Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог в цій частині в повному обсязі. Банк посилається на те, що сторони в Генеральній угоді погодили істотні умови Договору, а саме: суму кредиту, розмір процентів за користування кредитом, строк кредитування, відповідальність за порушення зобов`язань, порядок погашення заборгованості та ін. Підписавши Генеральну угоду, відповідачка особистим підписом підтвердила, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами, а також отримала повну інформацію про умови кредитування. Апелянт вказує, що встановивши, що Банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, районний суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи, що при укладені договору відсоткова ставка та розмір неустойки були визначені сторонами у Генеральній угоді, підписаної відповідачкою. Крім того, Банк вважає, що суд помилково послався на висновок Великої Палати Верховного Суду по справі №342/180/17, оскільки у цій справі наявна Генеральна угода із зазначенням розміру відсотків та розміру неустойки, підписаної позичальником.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Встановлено, що апелянтом оскаржується заочне рішення Ізяславського районного суду від 20 березня 2020 року в частині відмови у стягненні відсотків та пені. В решті рішення сторонами не оскаржується.
       Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване судове рішення до скасування в частині відмови у стягненні відсотків та пені і – зміні в частині судового збору.
       У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
       В зв`язку із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду щодо безпідставності позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами та пені; неправильним застосуванням норм матеріального права (неправильне тлумачення положень ст. ст. 638, 1054 ЦК України) судове рішення в оскаржуваній частині підлягає до скасування із постановленням нового рішення в цій частині.
Так, стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 5300,11 грн., Ізяславський районний суд виходив з доведеності факту отримання позичальником кредитних коштів та неналежного виконання останньою своїх кредитних зобов`язань.
В цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається, оскільки учасниками справи не оскаржується. 
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів та пені, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих вимог, адже Анкета – заява від 12.12.2012 року не містить даних про умови кредитування: не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов`язань. А Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника.
Однак, з такими висновками судова колегія не погоджується, виходячи із наступного.
Встановлено, що 12 грудня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та   ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані їй для ознайомлення, складає між ОСОБА_1 та Банком Договір про надання банківських послуг, а саме оформлення картки «Універсальна» з кредитним лімітом в розмірі 2000 грн. (а.с.7).
Позичальник свої зобов`язання виконувала неналежним чином, в зв`язку з чим            26 грудня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (надалі Генеральна угода) з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN52000071337587 від 12.12.2012 року. 
За умовами Генеральної угоди (п. 2.1.) ОСОБА_1 отримала строковий кредит в сумі 5804,89 грн. на строк 12 місяці з 26.12.2014 року по 31.12.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 5804,89 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 0,833% в місяць на суму залишку по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 510,71 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також других витрат відповідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.08.2016 року. (а. с. 8).
Встановлено, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Генеральною угодою від 26.12.2014 року належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 18.11.2019 року утворилась заборгованість, що за розрахунком Банку становить 17107,55 грн., з яких: 5300,11 грн. - заборгованість за кредитом, 2630,14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9177,30 грн. – заборгованість за пенею.
І Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом та пеню за неналежне виконання кредитних зобов`язань, що передбачено умовами Генеральної угоди, укладеної між сторонами
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. 
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. 
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Встановлено, що у пункті 2.1. Генеральної угоди  сторони узгодили розмір процентів за користування кредитними коштами (1,5% в місяць на суму залишку заборгованості), а пунктом 2.2 Генеральної угоди узгодили розмір штрафу (1986,80 грн.) за порушення строків погашення заборгованості. 
Згідно п. 2.5. Генеральної угоди позичальник взяла на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту, процентів, винагороди відповідно до Генеральної угоди і Умовам та правилам.
Колегія суддів вважає, що з врахуванням умов підписаної сторонами Генеральної угоди наявні правові підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 26.12.2014 року по 31.12.2015 року (визначений договором строк кредитування) у розмірі 571,93 грн. 
Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідачки відсотків за період з 01.01.2016 року по 18.11.2019 року, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти (0,833 % в місяць на суму залишку заборгованості) за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування.
Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.
Також, судова колегія вважає, що підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку пеню, виходячи із наступного.
Так, згідно п. 2.8. Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочки.
ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цього договору, підтвердила свої права та обов`язки за цим договором і погодилася з ними, а також підтвердила свою здатність виконувати умови даного договору. 
Враховуючи вищевикладене, наявні законні підстави для стягнення із відповідачки на користь позивача пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по кредитному договору, оскільки умови кредитування та умови виконання зобов`язань сторони узгодили в Генеральній угоді, яка підписана самою ОСОБА_1 .
Зазначений висновок узгоджується із позицією, що висловлена КСЦ Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 року по справі № 645/4387/16-ц, яка в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Оскільки доказів на спростування розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.12.2014 року, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відповідачкою надано не було, тому враховуючи дані зазначеного розрахунку, підлягає до стягнення із відповідачки пеня в розмірі 1888,33 грн. за період з 26.12.2014 року по 31.12.2015 року (а.с. 5 - 6).
Судова колегія вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога Банку про стягнення з ОСОБА_1 пені за період з 01.01.2016 року по 18.11.2019 року, так як право кредитодавця нараховувати передбачену договором пеню за порушення виконань кредитних зобов`язань припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права (неврахування вимог ст.ст. 638, 1054 ЦК України), порушення норм процесуального права (не встановлено обставини, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи) є обґрунтованими.
Також, оцінюючи доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування судом першої інстанції правових висновків, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року, судова колегія вважає їх такими, що заслуговують на увагу, адже правовідносини у справі №342/180/17 та у цій справі не є подібними. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на наведене, керуючись ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає до зміни оскаржуване судове рішення в частині стягнутого з відповідачки судового збору, визначивши судовий збір в розмірі 872, 13 грн. (1921 грн. судовий збір х 45,4% /100).
Також підлягає до  стягнення із  ОСОБА_1  на користь Банку судові витрати, понесені апелянтом при подачі апеляційної скарги (платіжне доручення № PROM1BBD46 а.с.74) пропорційно до задоволеної частини  вимог в розмірі 599,35 грн. (2881,50 грн. судовий збір х 20,8%/100)).   
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 – 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Заочне рішення Ізяславського районного суду від 20 березня 2020 року в частині відмови у позові скасувати та в цій частині постановити нове судове рішення про часткове задоволення вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
Стягнути із  ОСОБА_1 (місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 14360570) 571 (п`ятсот сімдесят одна) грн. 93 коп. відсотків за користування кредитними коштами та 1888 (одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн. 33 коп. пені за порушення умов кредитного договору, а всього 2460 (дві тисячі чотириста шістдесят) грн. 26 коп.
В стягненні із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків та пені за період з 01.01.2016 року по 18.11.2019 року відмовити.
Заочне рішення Ізяславського районного суду від 20 березня 2020 року в частині судового збору змінити, визначивши судовий збір, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 14360570) в розмірі 872 (вісімсот сімдесят дві) грн. 13 коп. 
Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір в сумі 599 (п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 35 коп.
Заочне рішення Ізяславського районного суду від 20 березня 2020 року в частині задоволення позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 29 травня 2020 року.

Судді                                                        А.П. Корніюк
І.В. П`єнта
О.І. Талалай