ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/9255/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року (суддя 1-ї інстанції Букіна Л.Є.) у справі №160/9255/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 24.09.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати коштів за відрядження протиправною та зобов`язання останнього виплатити такі кошти.  
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Військова частина НОМЕР_1 , в якій позивач проходить службу, усупереч вимогам законодавства України не виплатила йому кошти за службові відрядження у розмірі 7992,52 грн. відповідно до довідки від 14.08.2019 року №    350/172/37/238/ФЕС. Вважає таку бездіяльність протиправною, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 7992,52 гривень.
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року позов задоволено.
Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована відсутністю доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з відрядженням та відсутністю розрахунку такого.
Позивач не скористався правом подання відзиву.
Сторони повідомлені про день розгляду справи.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді офіцера Південно-Східного територіального юридичного відділу у званні майора юстиції.
Протягом 2017 року позивач неодноразово перебував у відрядженнях в межах України з метою участі у судових засіданнях. Відповідно до довідки в.о. начальника штабу – першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2019 року №    350/172/37/238/ФЕС, позивачу не виплачені кошти за відрядження за 2017 бюджетний рік у розмірі 7992,52 грн. 
Вважаючи, що бездіяльністю відповідача порушено його права та інтереси, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку про обґрунтованість таких, оскільки відповідачем не спростовано доказів того, що  протягом 2017 року позивач неодноразово перебував у відрядженнях в межах України з метою участі у судових засіданнях, що підтверджується посвідченнями про відрядження, складеними відповідно до вимог наведеної Інструкції, та підтвердження їх невиплату та наявністю заборгованості.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції  зазначає на відсутність підтвердження відповідними документами відповідних витрат у зв`язку з відрядженням та ненадання розрахунку суми невиплати заборгованості у розмірі 7992грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону №2011-XII при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 “Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів” визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а осіб начальницького складу Державної фельд`єгерської служби - Міністерством інфраструктури, працівників дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, - Міністерством закордонних справ.
Згідно п.1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 20.02.2017 року №    105, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.03.2017 року №    364/30232 (далі - Інструкція №105) визначено, що відрядженням вважається направлення військовослужбовця за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).
Згідно із пунктом 11 Інструкції №105, за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98. За відсутності наказу про відрядження добові витрати не виплачуються.
Відповідно до пунктів 9-10 названої Інструкції, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та Податкового кодексу України.
Витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).
Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.
Витрати, понесені у зв`язку з відрядженням, не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), військовослужбовцю не відшкодовується.
Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції, що за кожний день у відрядженні в межах України військовослужбовцю відшкодовуються добові витрати, які на відміну від витрат, понесених у зв`язку з відрядженням (чеки, платіжні доручення про перевезення, тощо) не потребують спеціального документального підтвердження.
Відповідно до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 30 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року внесено зміни (набули чинності 19.05.2017 року) та визначено, що сума добових витрат на відрядження в межах України збільшена до 60 грн.
Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що протягом 2017 року позивач неодноразово перебував у відрядженнях в межах України з метою участі у судових засіданнях, що підтверджується посвідченнями про відрядження, складеними відповідно до вимог наведеної Інструкції, відхилень від порядку їх оформлення судом не встановлено.
З листа відповідача від 14.08.2019 року №    350/172/37/238/ФЕС слідує, що у фінансово-економічному відділені штабу військової частини НОМЕР_1 в наявності неоплачені документи за відрядження особового складу Південно-східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України за 2017 бюджетний рік, у тому числі по майору юстиції ОСОБА_1 заборгованість складає 7992 грн. (а.с. 11).
Таким чином, доводи відповідача, про не підтвердження позивачем та необґрунтованості доводів суду першої інстанції щодо суми заборгованості невиплаченої позивачу за відрядження, спростовуються матеріалами справи. Відповідачем в свою чергу не надано доказів про зворотне. Доказів погашення перед позивачем заборгованості за відрядженнями за 2017 рік не надано.
Також матеріали справи місять копії посвідчень про відрядження та копії чеків, що підтверджуються суму, зазначену у листі відповідача від 14.08.2019 року №    350/172/37/238/ФЕС, а виявлені відповідачем відхилення фактично обумовлені змінами у законодавстві України у частині збільшення сума добових витрат на відрядження в межах України, що також спростовують доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі. (а.с. 20-190)
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, за таких обставин, доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і   процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а   тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року у справі №160/9255/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5     ст. 328 КАС України.    
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак