Справа № 149/2649/19
Провадження № 22-ц/801/854/2020
Категорія: 43
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року	Справа № 149/2649/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Рибчинського В.П., Денишенко Т.О., 
за участю секретаря судового засідання Богацької О. М., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Вергелес В. О. в приміщенні суду в м. Хмільник, - 
в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був інвалідом Великої Вітчизняної війни 1-ї групи та мав відповідні пільги. 
Позивач з ОСОБА_3 почала проживати однією сім`єю у належному йому будинку, який розташований по АДРЕСА_1 з 2002 року. 
У 2009 році вони уклали шлюб. Так як син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 просив їх розірвати шлюб, щоб не втратити право на соціальні пільги, вони з ОСОБА_3 15 жовтня 2015 року розірвали шлюб. Проте вони продовжували проживати однією сім`єю, у них у подружньому та сімейному житті нічого не змінилося, продовжували проживати разом, утримували домогосподарство, обробляли по мірі можливостей прибудинкову земельну ділянку та загальну територію, також вона доглядала чоловіка до самого дня смерті. Встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 їй необхідно для вирішення питання щодо отримання відповідних пільг та доплати до пенсії. Позивач жодних матеріальних претензій до ОСОБА_2 немає і на його майно не претендує.
Виходячи з наведеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки з 01 квітня 2004 року по 13 листопада 2009 року та з 16 жовтня 2015 року по 30 грудня 2018 року.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року позов задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Хмільнику Вінницької області, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 квітня 2004 року по 13 листопада 2009 року та з 16 жовтня 2015 року по 30 грудня 2018 року .
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем та її представником доведено, що позивач та ОСОБА_3 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Хмільнику, в період часу з 01 квітня 2004 року по 13 листопада 2009 року та з 16 жовтня 2015 року по 30 грудня 2018 року, проживали спільно, були пов`язані спільним побутом, доглядали один за одним, мали взаємні права та обов`язки, що є ознаками сім`ї.
Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції помилково взято до уваги покази свідка ОСОБА_4 , яка є близькою подругою та далекою родичкою позивача. 
Обов`язковою умовою для визнання позивача та ОСОБА_3 членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. 
Довідка секретаря вуличного комітету підписана зацікавленою особою ОСОБА_4 та її онукою ОСОБА_5 , крім цього в ній містяться виправлення, а тому вона не може бути взята до уваги як доказ.
Місцевим судом залишено поза увагою довідку Управління праці і соціального захисту населення м. Хмільника від 18 грудня 2019 року, виданої на ім`я дружини відповідача ОСОБА_6 , згідно якої вона з 12 серпня 2003 року по 31 січня 2017 року здійснювала догляд за особою з інвалідністю 1 групи або особою, яка досягла 80 років, ОСОБА_3 ..
Також судом першої інстанції під час розгляду справи було порушено принцип об`єктивності та неупередженості.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Разом з тим, доказів надсилання копії відзиву відповідачу позивачем до суду апеляційної інстанції не надано, а тому відзив до уваги судом апеляційної інстанції не приймається.
       У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
       Представник позивача ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується архівною довідкою щодо актового запису про смерть, виданою Хмільницьким міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 27 березня 2019 року № 678-16.26-38 /а. с. 7/.
Відповідно до посвідчення № НОМЕР_5 від 17 лютого 2004 року ОСОБА_3 був інвалідом Великої Вітчизняної війни /а. с. 8/.
Згідно свідоцтва про шлюб від 13 листопада 2009 року серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 13 листопада 2009 року зареєстрували шлюб /а. с. 4/.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 березня 2019 року серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 15 березня 2009 року розірвали шлюб /а. с. 5/.
Згідно з довідкою управління містобудування та архітектури міської ради від 05 вересня 2016 року № 19-24/868, рішенням Хмільницької міської ради № 2381 від 05 листопада 2015 року «Про перейменування вулиць й провулків у м. Хмільнику» АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_2 /а. с. 16/.
Відповідно до довідки Хмільницької міської організації ветеранів № 19 від 15 березня 2019 року, ОСОБА_1 постійно супроводжувала ОСОБА_3 , інваліда Великої Вітчизняної війни, для участі в заходах, які проводила Хмільницька міська організація ветеранів /а. с. 11/.
Згідно з довідкою Комунального закладу «Хмільницька районна бібліотека для дорослих» № 01-19-30 від 05 червня 2019 року, ОСОБА_1 постійно супроводжувала ОСОБА_3 , інваліда Великої Вітчизняної війни, для участі в соціо-культурних заходах, які проводила КЗ «Хмільницька районна бібліотека для дорослих» та були користувачами бібліотеки з 2013 по 2018 роки /а. с.12/.
Відповідно до довідки територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Хмільницької міської ОТГ № 43 від 20 березня 2019 року, ОСОБА_3 , 1928 року народження, інвалід війни 1-групи, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , знаходився на обліку та обслуговуванні в територіальному центрі у відділенні організації надання адресної натуральної та грошової допомоги з березня 2012 року. Користувався транспортними послугами соціально-транспортної служби "Надія" для відвідування бібліотеки та культурних-просвітницьких заходів /а. с. 9/.
Згідно довідки секретаря вуличного комітету Н. М. Іщук від 19 березня 2019 року № 07-21/338, відповідно до якої ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 в будинку його сина за адресою: АДРЕСА_1 з 2004 року по 2009 рік та з 2015 року по 2018 рік /а. с. 6/.
Відповідно до листів талонів на право одержання ветераном війни ОСОБА_3 проїзних квитків з 50-ти відсотковою знижкою іх вартості серії ВА № 377744, вони видані супроводжуючій інваліда війни 1 групи ОСОБА_3 - ОСОБА_1 /а. с. 14/.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та її представником доведено, що позивач та ОСОБА_3 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Хмільнику, в період часу з 01 квітня 2004 року по 13 листопада 2009 року та з 16 жовтня 2015 року по 30 грудня 2018 року, проживали спільно, були пов`язані спільним побутом, доглядали один за одним, мали взаємні права та обов`язки, що є ознаками сім`ї.
Висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю в період з 01.04.2004 року по 13.11.2009 року зроблений за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд апеляційної інстанції вважає такими, що частково заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем недоведено відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 01 квітня 2004 року по 13 листопада 2009 року , оскільки позивачем не надано доказів їх спільного проживання, ведення спільного побуту, господарства та взаємних права й обов`язків.
У судовому засіданні на запитання головуючої представник позивачки пояснив, що будь-яких доказів ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за період з 2002 по 2009 роки надати не може; комунальні послуги ОСОБА_1 не платила; джерелом доходу були пенсії, які отримували ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; як витрачались кошти представнику не відомо.
Апелянт заперечив ту обставину, що визнавав у суді першої інстанції факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та його покійного батька ОСОБА_3 . Суду пояснив, що у своїх письмових поясненнях від 15.10.2019 року наголошував, що періодично ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом, але з огляду на те, що ніякого спільного господарства вони не вели, спільного бюджету не мали, участі у витратах пов`язаних з похованням ОСОБА_3 позивач не брала, він не визнає і не визнавав факт їх проживання саме, як сім`ї.
Покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не є належними доказами на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у період з 01.04.2004 по 13.11.2009 року, оскільки не містять інформації про це та посилання на джерело своєї обізнаності.
Довідка секретаря вуличного комітету від 19.03.2019 року не є достовірним доказом, оскільки містить виправлення, у зв`язку з чим не надає можливості встановити дійсні обставини справи щодо початку відліку періоду спільного проживання осіб./ а.с. 6/
Враховуючи, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 у період з 01.04.2004 по 13.11.2009 р., колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог у цій частині.
Разом з тим, задовольняючи позов про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 16 жовтня 2015 року по 30 грудня 2018 року, суд першої інстанції, врахувавши надані позивачем письмові докази, пояснення відповідача та свідків, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є доведеними.
Так, з показів свідків вбачається, що після розірвання шлюбу у 2015 році і до дня смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 проживала разом з ним у будинку відповідача за адресою  АДРЕСА_1 . 
Зокрема свідок ОСОБА_9 , пояснювала, що часто бувала у них в гостях, приблизно по два рази на місяць і бачила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили однією сім`єю. Вони жили як подружжя. Вона бачила як вони разом ходили на базар. З 2017 року ОСОБА_1 ходила іноді сама, оскільки ОСОБА_3 зробили операцію.
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що знав та бачив як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали по АДРЕСА_2 з 2005 року по 2009 рік, а з 2016 року по 2018 рік проживали по АДРЕСА_2 , а також періодично проживали разом в с. Качанівка Хмільницького району. Господарства вони не вели, ремонти також не робили. 
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що їй було відомо, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 , але не пам`ятає з якого року, але точно пам`ятає, що до дня смерті ОСОБА_3 . Вони спільно стали проживати приблизно з 2005 року. Вона не знала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, оскільки завжди бачила їх разом. Вона часто бачила ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом в центрі міста, в бібліотеці. Не помічала у них ніяких спорів і взагалі їй не відомо про спори, які могли виникати між ними. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом часто приходили до неї і до її сестри.
Підстав вважати покази свідків недопустимими доказами колегія суддів не вбачає, оскільки в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю у період з 2015 року по 2018 рік вони не суперечать іншим доказам, наявних у справі, а саме: довідки Хмільницької міської організації ветеранів від 15.03.2019 року № 19, довідки Хмільницької районної бібліотеки для дорослих від 05.06.2019 року, листів талонів за період з 2013 - 2018 роки.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_3 хоч і проживали разом, але не були однією сім`єю, так як не приймали участі у витратах на утримання будинку, в якому проживали, не оплачували комунальних послуг, жили в будинку безкоштовно, не спростовує встановлених судом обставин та фактів щодо спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з 16 жовтня 2015 року по 30 грудня 2018 року.
Відсутні правові підстави вважати також про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи проявив неефективність та упередженість, аргументи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає та не вважає їх такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції повністю.
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 з 01.04.2004 року по 13.11.2009 року скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні цих вимог.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року у даній справі в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 з 01.04.2004 року по 13.11.2009 року скасувати. 
Постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог в цій частині відмовити.
В іншій частині рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: В. П. Рибчинський

Т. О. Денишенко

Повний текст постанови складено 29 квітня 2020 року.