Справа № 141/955/19 
Провадження № 33/801/182/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року                                                                                     м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисників - адвокатів Ходака В.В. та Панасюк Н.А., розглянувши апеляційні скарги захисників ОСОБА_1 - адвокатів Ходака В.В. та Панасюк Н.А. на постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Погребищенського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватою у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн судового збору. 
Не погодившись із вказаною постановою, захисник Ходак В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 передбаченого ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом у справі, оскільки після його складення в нього вносилися дописи; протокол по часу складено раніше, ніж ОСОБА_1 пред`явлено вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння; судом порушено принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки взято до уваги письмові пояснення свідків; судом безпідставно враховано пояснення інспектора Присяжнюка Д.І. та надана перевага таким поясненням над доводами сторони захисту; судом допитано свідка, клопотання про допит якого в суді не заявлялося; судом винесено рішення в інший день, ніж проведено судове засідання.
Також, в інтересах ОСОБА_1 захисник Панасюк Н.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення. 
Скарга мотивована тим, що свідки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не були безпосередньо допитані у суді, тому їх письмові пояснення не можуть бути прийняті до уваги; протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки містить дописи; працівником поліції порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння; не можуть бути прийняті до уваги показання працівників поліції, оскільки ці свідки зацікавлені у розгляді справи.
В апеляційній скарзі Панасюк Н.А. просила викликати та допитати у якості свідка ОСОБА_4 , однак, вказане клопотання задоволенню не підлягає, так як воно не було заявлено в суді першої інстанції та ОСОБА_1 про даного свідка не було зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.
Беручи до уваги мотиви апеляційної скарги в частині того, що в суді першої інстанції не були допитані свідки, апеляційний суд задовольнив клопотання адвокатів про виклик свідків - осіб, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.
Однак, на неодноразові (двічі) виклики свідки ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) не з`явилися, що стверджує про небажання останніх приймати участь в судовому засіданні, а за відсутності правового механізму примусового характеру для забезпечення явки до суду свідків, в задоволенні клопотання, заявленого втретє, апеляційним судом відмовлено.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та її захисників, які підтримали апеляційні скарги із зазначених у них підстав, апеляційний суд прийшов до висновку, що скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №204027 від 12.11.2019, складеного інспектором СРПП №4 Оратівського ВП старшим лейтенантом поліції Присяжнюком Д.І. , 12.11.2019 о 19 год 31 хв в смт Оратові по вулиці Парковій водій автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 керувала з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей та обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП (а.с.2).
Частиною другою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, зокрема, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
У підпункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Фактично доводи апеляційних скарг ОСОБА_7 та Панасюк Н.А. є тотожними за своїм змістом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і, стверджуючи, що вона не керувала транспортним засобом, намагається спростувати наявні в адміністративній справі докази.
Так, одним із доводів апеляційних скарг є те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, так як містить дописи.
Апеляційним судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення містить дописи, а саме в графі «до протоколу додаються» міститься посилання на довідки, копію постанови суду, лист з органів РАЦС, рапорт, і суд вважає, що саме ці документи вписані в протокол, оскільки вони датовані 15.11.2019, 16.11.2019, 20.11.2019, а протокол про адміністративне правопорушення був складений 12.11.2019, що унеможливлювало на момент його складення зазначити про них.
Однак, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами тощо.
Протокол про адміністративне правопорушення є одним із видів доказів у справі.
Із матеріалів справи слідує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №204027 від 12.11.2019 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП (зміст протоколу про адміністративне правопорушення) та щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджується з даними, які містяться на відеозаписі із нагрудної камери працівника поліції.
Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджено наказом МВС України від 06.11.2105 №1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, дата і місце його складення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Вказані вище дописи не змінюють по своїй суті змісту протоколу в частині місця, часу та суті адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що першочерговою задачею суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення не є перевірка протоколу про адміністративне правопорушення на відповідність його вимогам інструкції та порядку, а визначальним завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. 
Протокол про адміністративне правопорушення, як один із видів доказу, повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджується також наявним у справі відеозаписом, з якого слідує, що ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків.
Помилковим є висновок суду першої інстанції щодо неможливості прийняття до уваги як доказу відеозапису з нагрудної камери працівника поліції через те, що протокол про адміністративне правопорушення всупереч вимогам ст.283 КУпАП не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, оскільки вказаною статтею передбачено вимоги саме до постанови по справі про адміністративне правопорушення, а не до протоколу. 
Крім того, відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «По національну поліцію».
ОСОБА_1 , стверджуючи, що вона не керувала транспортним засобом, не вказує (як це слідує із відеозапису), хто саме керував транспортним засобом в момент зупинки транспортного засобу, а лише запропонувала працівнику поліції «шукати» того, хто був за кермом. Із відеозапису слідує, що саме вона виходить із машини зі сторони місця водія і зачиняє машину.
Хто керував транспортним засобом не зазначено і в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_1 відмовилася надавати будь-які пояснення, про що міститься відмітка в протоколі, і наявність перешкод в надані таких пояснень судом не встановлено.
ОСОБА_1 не сприяла працівникам поліції складенню протоколу про адміністративне правопорушення (зокрема, тікала від працівника поліції, відмовлялася відповідати на поставлені питання та надавати будь-які пояснення, лише повторюючи, що вона не керувала транспортним засобом).
Поведінка ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, явно свідчила про її небажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Різниця в часі, який зафіксовано в направленні для проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (19 год. 45 хв.) та в протоколі про адміністративне правопорушення (який складено о 19 год. 40 хв.), на яку звертає увагу апелянт, є тим фактом, який не впливає на вирішення питання про винуватість чи не винуватість ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, так як за обставин відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у працівника поліції взагалі були відсутні підстави для виписки згаданого направлення, а відтак, саме направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння апеляційний суд не бере до уваги як доказ. 
Зазначаючи про те, що судом порушено принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки взято до уваги письмові пояснення свідків, у достовірності пояснень яких є сумніви, апелянт не зазначає, які саме пояснення викликають сумніви та в чому вони полягають.
З відеозапису слідує, що свідки, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), були присутніми весь час після того, як працівниками поліції було виявлено в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а також під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, до моменту, коли вони своїми підписами засвідчили факт такої відмови.
Зазначаючи про те, що свідки не були безпосередньо допитані в судовому засіданні та про наявність сумнівів у достовірності їх пояснень, ОСОБА_1 не заперечує наявність цих свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та його підписанні, що відповідає вимогам підзаконних нормативних актів.
Твердження апелянта про те, що свідки безпричинно не були допитані судом першої інстанції є помилковими, оскільки з матеріалів справи слідує, що судом першої інстанції вчинялися дії щодо виклику вказаних осіб в судове засідання для їх допиту. Вказаними особами надано письмові заяви про неможливість явки в судове засідання для дачі показань, в яких вони підтвердили свої покази, надані ними під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім того, дані свідки викликались в судове засідання за викликом апеляційного суду, однак, двічі не з`явилися.
Безпідставними також є доводи апелянта про те, що не може бути взято до уваги показання працівників поліції Присяжнюка Д.І. та ОСОБА_8 , допитаного як свідка, оскільки КУпАП не містить заборони щодо допиту поліцейських у якості свідків, і працівники поліції були допитані судом з приводу обставин, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
У судовому засіданні адвокат Панасюк Н.А. заявила, що висновок про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення не може встановлюватися на доказах, які викликають певні сумніви.
Проаналізувавши всі доказі у їх сукупності, в апеляційного суду сумніви, про які стверджує адвокат, відсутні. Так навіть при фрагментній відеозйомці, про що вказує апелянт, на відеозаписі відображено основні обставини, необхідні для встановлення наявності чи відсутності вини ОСОБА_1 , так як на ньому видно: підстави зупинки транспортного засобу; - вихід ОСОБА_1 з транспортного засобу зі сторони водія і зачинення нею дверей; виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння; пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та відмова ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження огляду; відмова ОСОБА_1 від дачі будь-яких пояснень.
Не виникає в апеляційного суду сумнів і при дослідженні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки дописані документи, зокрема, про наявність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, довідки із суду та РАЦС, рапорт, як і вже зазначалося, стосуються лише доказів в справі про адміністративне правопорушення, які підтверджують кваліфікуючу ознаку адміністративного правопорушення - «повторність», і не впливають на інші обставини, вказані в протоколі.
Сумнівів не може бути також проаналізувавши поведінку правопорушника, яка є неадекватною відповідно до позиції ОСОБА_1 про не керування транспортним засобом в момент його зупинки, так як ОСОБА_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, безпричинно відмовилася надати працівнику поліції водійське посвідчення та документи на транспортний засіб, і при впевненості своєї правоти, не зазначила працівнику поліції, хто був за кермом в момент зупинки транспортного засобу, запропонувавши останньому шукати таку особу, і, в подальшому, зазначаючи про незадовільне самопочуття, не наполягала на виклику швидкої допомоги.
Що стосується позиції апелянта з приводу того, що судом винесено рішення в інший день, ніж проведено судове засідання, то з журналу судового засідання слідує, що 05 лютого 2020 року о 16 год. 14 хв. суд видалився до нарадчої кімнати і вийшов з неї лише 06 лютого 2020 року о 11 год. 40 хв.
За аналогією кримінального процесуального закону судове рішення проголошується негайно після виходу суду з нарадчої кімнати (ч. 1 ст. 376 ЦПК Укрїни). Тобто за змістом ст. 376 КПК України дата оголошення судового рішення безпосередньо пов`язується з датою виходу суду з нарадчої кімнати, тому датою винесення постанови є 06 лютого 2020 року.
Надуманими і такими, що ґрунтуються лише на припущеннях є доводи апеляційної скарги про те, що постанова винесена суддею з порушенням таємниці нарадчої кімнати.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.283-285 КУпАП, суд,
постановив:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_1 - адвокатів Ходака Владислава Володимировича та Панасюк Наталії Антонівни залишити без задоволення.
Постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало