КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 754/11840/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6632/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г. 
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
04 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.
                  при секретарі - Шепель К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Державного реєстратора Філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради Дубіної Юлії Володимирівни, третя особа: Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація, про скасування рішень, 
за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - Васильчикова Іллі Володимировича на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року, 
 
встановив:
у серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення кредитної ради ПАТ «Перший український міжнародний банк» щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнати незаконним рішення державного реєстратора та скасувати запис щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».
Також позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , заборонити ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» вчиняти будь-які правочини щодо квартири, а також заборонити здійснення реєстрації місця проживання будь-яких осіб у вказаній квартирі.
Ухвалою  Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на спірну квартиру.
Не погоджуючись із ухвалою, представник відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» - Васильчикова І.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду з клопотанням про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що невжиття відповідних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист його прав, оскільки він звернувся до суду за захистом свого порушеного права власності на нерухоме майно, а відповідач може відчужити спірну квартиру, або вчинити інші дії щодо неї.
Ухвалою  Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на спірну квартиру.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на спірне майно є співмірним заходом забезпечення позову до заявлених ОСОБА_1 вимог. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, фактично погодився з доводами позивача щодо наявності між сторонами спору, тоді як процесуальним законом визначено, що вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними заявленим позовним вимогам, не допускається. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно до вирішення спору щодо законності реєстраційних дій щодо нього не є тотожним заявленим вимогам. Крім того, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову.
 
Доводи скаржника про те, що накладення арешту на спірне майно призводить до дисбалансу інтересів сторін та порушення права власності відповідача також є безпідставними, оскільки виділені матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся до суду за захистом своїх майнових прав та посилався на те, що реєстрація права власності відповідача на належну йому квартиру відбулась із порушенням норм чинного законодавства. Посилання скаржника на те, що позивачем не доведено наміру банку відчужувати належне йому майно не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог про забезпечення позову, оскільки за відсутності встановленої заборони відповідач не позбавлений можливості відчужити спірну квартиру без відома інших осіб у будь-який час, що, враховуючи предмет спору, може призвести до утруднення виконання рішення суду та ефективного захисту прав позивача.
Помилковими є і доводи представника відповідача про те, що наклавши арешт на квартиру суд позбавив його права не тільки розпоряджатись належним йому майном, а й володіти і користуватись, оскільки вказане питання судом першої інстанції не вирішувалось.
Також у своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що при зверненні до суду з вимогами про забезпечення позову представником позивача не було повідомлено суд про те, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року вже було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. Вказані доводи скаржника також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вирішуючи питання про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог по вжиття заходів забезпечення позову в межах розгляду даної цивільної справи.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Предметом спору в даному випадку є правомірність реєстрації права власності відповідача на квартиру, а тому накладення на неї арешту до закінчення розгляду справи по суті відповідає меті забезпечення позову. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.
    Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - Васильчикова Іллі Володимировича залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2020 року.
 
Головуючий                                      
 
Судді