23.04.20
22-ц/812/797/20

Провадження №22-ц/812/797/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                               
23 квітня 2020 року                                                       м. Миколаїв
                                                                                   Справа № 489/936/20
Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  – Шаманської Н.О., 
суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В., 
із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом
представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
до
Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни
про визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства «Альфа-Банк»
на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Рум`янцевою Н.О. 27 лютого 2020 року в приміщенні цього ж суду, повний текст ухвали складено 27 лютого 2020 року

у с т а н о в и в:

25 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернувся з позовом до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Л.М. про визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.
Разом з позовом подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , заборонити АТ «Альфа-Банк» вчиняти реєстраційні дії щодо права власності на зазначену квартиру.
В обґрунтування заяви зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до подальшої перереєстрації права власності на спірну квартиру та ускладнить виконання рішення суду. 

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності АТ «Альфа-Банк». 
В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
        Апеляційна скарга мотивована тим, що забезпечення позову у вигляді арешту порушує право АТ «Альфа-Банк» на володіння, користування та розпорядження майном.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилаючись на те, обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином (а.с. 63,64,67,68). Від представників позивача та відповідача АТ «Альфа Банк» надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність ( а.с.60,76 ), у зв`язку с чим, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд розглядав справу без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність   та обґрунтованість судового рішення в межах доводів  та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).
Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК України, за змістом якої   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.
Таким чином, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
З позовної заяви вбачається, що позивачем оспорюється державна реєстрація АТ «Альфа Банк» права власності на квартиру  АДРЕСА_1 , що була передана в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк». 
Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що спір між сторонами є реальним, а квартира АДРЕСА_1  є предметом спору.
Звертаючись з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену квартиру, представник позивача зазначав, що невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної квартири, що зробить в подальшому неможливим виконання судового рішення.
        Невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно може призвести до відчуження спірного майна відповідачем та переходу права власності до третіх осіб, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. 
Таким чином, арешт майна відповідача дійсно є заходом забезпечення позову спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру.
Доводи  апелянта про те, що вжиті судом першої інстанції заходи  можуть перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки  застосування такого виду забезпечення позову як арешт спірного майна, забезпечить збереження нерухомого майна до розгляду справи по суті, та не порушить права інших осіб на володіння та користування цим майном. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
 Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий : Н.О. Шаманська
Судді: О.О. Данилова
В.В. Коломієць 

Повний текст постанови складено 23 квітня 2020 року.