ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2020 року
м. Київ
Справа № 809/1738/17
Провадження № 11-945апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року (суддя Бінковська Н. В.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року (судді Сапіга В. П., Довга О. І., Запотічний І. І.) у справі№ 809/1738/17 за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області в особі Калуського відділення Управління (далі - Управління, Фонд, Відділення відповідно) до ОСОБА_1 про стягнення капіталізованих платежів та
ВСТАНОВИЛА:
1. У грудні 2017 року Управління звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути зі ОСОБА_1 капіталізовані платежі в сумі 384 202 грн 75 коп.
Позов аргументувало тим, що відповідач безпідставно та необґрунтовано не визнав нарахованих до сплати капіталізованих платежів для розрахунку з потерпілим ОСОБА_2 , який отримав виробничу травму під час роботи у фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 . Відповідач прийняв рішення припинити підприємницьку діяльність у статусі ФОП, у зв`язку із чим у нього як страхувальника перед Фондом виникає обов`язок зі сплати капіталізованих платежів для продовження страхових виплат з відшкодування шкоди, завданої здоров`ю внаслідок нещасного випадку на виробництві.
2. Івано-Франківський окружний адміністративний суд рішенням від 24 січня 2018 року позов задовольнив повністю.
Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 21 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач як страхувальник зобов`язаний провести капіталізацію страхових виплат незалежно від порядку та підстав ліквідації (припинення підприємницької діяльності) його як суб`єкта такої (підприємницької) діяльності.
3. ОСОБА_1 не погодився із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій і 26 червня 2018 року подав касаційну скаргу про їх скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Скаржник наводить доводи, подібні тим, які він висловив судам попередніх інстанцій. При цьому наголосив на відсутності законодавчо визначеного обов`язку сплати майнової шкоди найманому працівнику внаслідок настання нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, незалежно від вини роботодавця. Вважає, що такий обов`язок виникає тільки у страховика - Фонду.
Переконує, що суди безпідставно застосували аналогію закону, коли норми законодавства про капіталізацію платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, поширили на припинення підприємницької діяльності ФОП. На його думку, зміст ліквідації юридичної особи відрізняється від змісту припинення підприємницької діяльності фізичної особи.
В аспекті викладеного вказує, що спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
4. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 16 серпня 2018 року відкрив касаційне провадження. 
04 вересня 2019 року цей самий суд ухвалою передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 01 жовтня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи згідно з пунктом 3 частини першої статті 345 КАС України.
5. Велика Палата Верховного Суду заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке. 
У цій справі суди встановили наведені нижче обставини.
07 грудня 2001 року здійснена державна реєстрацію ФОП  ОСОБА_1 .
Відповідно до трудового договору від 24 січня 2006 року, зареєстрованого у державній службі зайнятості, у трудових відносинах з ФОП  ОСОБА_1 перебував ОСОБА_2 
23 червня 2007 року під час роботи у ФОП  ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав виробничу травму, що підтверджується актом форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.
ОСОБА_2 перебуває на обліку у Відділені, має зареєстрований страховий випадок трудового каліцтва.
Згідно з випискою з акту огляду МСЕК від 24 жовтня 2007 року ОСОБА_2 втратив 30 % професійної працездатності та отримав ІІІ групу інвалідності. Під час повторного переогляду за висновками МСЕК від 22 червня 2016 року серії АБ №0036524 потерпілому ОСОБА_2 визначено втрату професійної працездатності 30 % та повторно встановлено ІІІ групу інвалідності, з повторним оглядом 22 червня 2019 року.
Відділення постановою від 07 вересня 2017 року потерпілому ОСОБА_2 продовжило раніше призначену щомісячну страхову виплату в розмірі 593,28 грн з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року включно.
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань видно, що 21 липня 2017 року проведена реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .
У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП  ОСОБА_1 та відповідно до отриманої таблиці смертності та середньої очікуваності тривалості життя чоловіків та жінок в Україні у 2016 році позивач провів капіталізацію платежів для продовження страхових виплат відповідно до довідки МСЕК потерпілому ОСОБА_2 , 1981 року народження, вік якого на дату ліквідації страхувальника становив 36 років. Загальна сума потреби в розрахунку з потерпілим склала 384 202 грн 75 коп.
15 листопада 2017 року позивач звернувся із заявою до ФОП  ОСОБА_1 про визнання грошових вимог та сплату 384 202 грн 75 коп. капіталізованих платежів, що виникли із зобов`язань щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю і здоров`ю ОСОБА_2 
04 грудня 2017 року  ОСОБА_1 відмовив Управлінню у сплаті капіталізованих платежів.
Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення зі ОСОБА_1 нарахованих платежів.
Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що заявлені спірні вимоги у цій справі є публічно-правовими та належать до юрисдикції адміністративних судів.
6. Для відповіді на питання, до якої предметної юрисдикції належить заявлений спір, Велика Палата Верховного Суду посилається на такі аргументи і міркування.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
У статті 3 КАС України наведено визначення таких понять: суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
За правилами частини першої та пункту 5 частини другої статті 17 КАС України юрисдикцію адміністративних судів поширено на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори за зверненням такого суб`єкта у випадках, встановлених Конституцією та законами України.
У частині четвертій статті 50 КАС України визначено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.
Згідно зі статтею 51 цього Кодексу до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
За частиною першою статті 58 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом. 
Згідно із частинами першою, другою статті 128 цього Кодексу громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.
У частині другій статті 1205 ЦК України встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV).
Згідно із частинами першою та другою статті 4 цього Закону Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Основними принципами страхування від нещасного випадку є, зокрема: своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком; обов`язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, а також добровільність такого страхування для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян-суб`єктів підприємницької діяльності.
За пунктом 2 частини другої статті 45 Закону № 1105-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) роботодавець як страхувальник зобов`язаний своєчасно та повністю нараховувати і сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду.
За змістом статей 15, 46 цього Закону Фонд - це некомерційна самоврядна організація, яка провадить збір та акумулювання страхових внесків.
За приписами статті 46 Закону № 1105-XIV фінансування Фонду здійснюється за рахунок, зокрема, внесків роботодавців та капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 5 частини першої статті 11 цього Закону встановлено, що джерелом формування коштів Фонду є, зокрема, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 06 травня 2000 року № 765 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2012 року № 1195 «Про реалізацію статей 45 і 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинною на час виникнення спірних правовідносин) затвердив Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю (далі - Порядок № 765).
За пунктом 1 цього Порядку відповідно до цього Порядку здійснюється капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров`ю громадян, у тому числі застрахованих у Фонді. Капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів. Під час розрахунку сум цих платежів повинні враховуватися заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати по догляду за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів та види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, необхідність сплати одноразової допомоги у зв`язку з травмою або професійним захворюванням, які можуть призвести до смерті потерпілого, а також інших виплат, передбачених законодавством.
Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 8 частини першої статті 7 цього Порядку до повноваження правління Фонду належить затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат.
Порядок обчислення і сплати страхових внесків до Фонду визначений Інструкцією про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (затвердженою постановою правління Фонду від 12 липня 2007 року № 36, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 1 серпня 2007 року за № 867/14134; далі - Інструкція), положення якої підлягали застосуванню на час виникнення спірних відносин.
В абзацах першому - третьому пункту 4.17 Інструкції передбачено, що при ліквідації страхувальник зобов`язаний провести повний розрахунок з Фондом на день закінчення процедури банкрутства (ліквідації) після затвердження ліквідаційного балансу в порядку, передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Після фактичного одержання від державного реєстратора повідомлення про <…> рішення ФОП щодо припинення нею підприємницької діяльності або заяви про зняття з обліку для фізичної особи, яка не має статусу підприємця і використовує працю найманих працівників, робочий орган виконавчої дирекції Фонду в 15-денний строк здійснює документальну перевірку повноти сплати нею страхових внесків. Якщо підприємство, що ліквідовується, має заборгованість з виплати заробітної плати, у тому числі нарахованої за останній звітний місяць, а строк сплати страхових внесків ще не настав, то ліквідаційна комісія включає належну суму сплати коштів до ліквідаційного балансу підприємства і оформляє це окремим актом. В акті зазначаються правонаступник (якщо він визначений), сума належних платежів і дата їх унесення, що не може бути пізнішою від дати, установленої підприємством для виплати заробітної плати до ліквідації.
У пункті 5.9 цієї самої Інструкції встановлено, що для покриття витрат Фонду потерпілим на виробництві, які працювали на підприємствах, що ліквідовані (якщо вони не мають правонаступника), кошти до Фонду сплачуються страхувальником згідно з Порядком № 765.
На час виникнення спірних правовідносин була чинною постанова правління Фонду від 30 листопада 2010 року № 31 «Про порядок стягнення та обліку заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2010 року за № 1286/18581, у пункті 2.1 якої було встановлено, що стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, і контроль за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду <…> здійснюються відповідно до Інструкції.
За змістом частин першої, третьої статті 17 Закону № 1105-XIV спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, у тому числі спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань, вирішуються в судовому порядку.
7. Відповідаючи на доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що на його випадок реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП не поширюються вимоги пункту 4 частини першої статті 11 Закону № 1105-XIV та положення Порядку № 765 про необхідність сплати капіталізованих платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну здоров`ю громадянина, а також що спір, який виникає з приводу цих правовідносин, юрисдикційно не підсудний адміністративним судам, - Велика Палата Верховного Суду вважає, що такі доводи є помилковими і необґрунтованими.
Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави вважати, що капіталізація платежів платоспроможної ФОП, яка зареєструвала припинення підприємницької діяльності, здійснюється із застосуванням правил Порядку № 765.
Якщо виникає спір через те, що на вимогу робочого органу Фонду виплатити капіталізовані платежі для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності, який зареєстрував припинення своєї діяльності, відшкодувати шкоду, заподіяну здоров`ю громадянину, та за умови, що вимоги виплати капіталізованих платежів не пред`являються суб`єкту підприємницької діяльності в межах відносин, пов`язаних з банкрутством суб`єктів підприємницької діяльності, то на такий спір поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції та який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. При цьому особа, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, може ініціювати судове вирішення такого спору лише на виконання своїх повноважень у випадках, установлених законом. Наведене узгоджується і з положеннями статей 4, 5, 19 КАС України у чинній редакції, які визначають поняття публічно-правового спору, суб`єкта владних повноважень, закріплюють право на звернення до суду та межі юрисдикції адміністративних судів.
У цій справі Управління на підставі закону та в порядку, унормованому законодавством, у межах наданих йому повноважень пред`явило до суб`єкта підприємницької діяльності, який не був визнаний банкрутом, але зареєстрував припинення підприємницької діяльності, вимогу сплатити капіталізовані платежі для покриття витрат Фонду потерпілому на виробництві, який працював у ФОП ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності. 
У цьому спорі Управління діяло як один із суб`єктів владних повноважень, реалізовувало насамперед надані йому владні управлінські повноваження щодо поповнення Фонду публічними коштами, під якими, серед іншого, розуміються кошти фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України від 11 лютого 2015 року № 183-VIII «Про відкритість використання публічних коштів»), а також недоїмки зі сплати соціальних платежів чи капіталізацію цих платежів. 
Зверненню до суду передувала відмова відповідача добровільно виконати вимоги закону щодо сплати капіталізованих платежів.
Позивач, коли просив стягнути капіталізовані платежі, вимоги про це мотивував посиланням на відповідні положення Закону № 1105-XIV та Інструкції, положення якої не забороняють Фонду пред`являти страхувальникам, які зареєстрували припинення підприємницької діяльності, сплатити капіталізовані платежі відповідно до Порядку № 765.
Отож характер спірних відносин, що склався у цій справі, статус, компетенція, роль Фонду та його робочих органів у цих відносинах, предмет та правова природу спору, дають підстави визнати, що відносини, пов`язані з виплатою страхувальником у статусі ФОП у передбачених законодавством випадках капіталізованих платежів із застосуванням правил Порядку № 765, є публічно-правовими відносинами, у яких Фонд та його робочі органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав. 
У цих відносинах Фонд не позбавлений права звернутися до адміністративного суду як суб`єкт владних повноважень для виконання покладених на нього Законом № 1105-XIV функцій за вирішенням спору щодо обов`язку страхувальника виплатити капіталізовані платежі на задоволення вимог, що виникли із зобов`язань відшкодувати шкоду, заподіяну здоров`ю громадян, застрахованих у Фонді. Якщо виникає спір через відмову ФОП, що зареєструвала припинення своєї підприємницької діяльності, виплатити ці платежі, то такі спори підлягають розгляду відповідно до правил КАС України судами адміністративної юрисдикції.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа № 822/1472/17), від 06 червня 2018 року (справа № 811/289/16), від 17 жовтня 2018 року (справа № 822/1544/16).
8. Велика Палата Верховного Суду для цілей цієї постанови вважає за потрібне наголосити, що вимоги про сплату капіталізованих платежів суб`єктом підприємницької діяльності, який ліквідовується, на підставі закону та із використанням, зокрема, правил Порядку № 765, можуть розглядатися за правилами господарського судочинства. 
Підсудність справ з такими вимогами суду господарської юрисдикції буде обов`язковою за умови, що капіталізовані платежі вимагатимуться від суб`єктів підприємницької діяльності (юридичної особи, ФОП та інших окремих категорій боржників), стосовно яких буде розпочата процедура банкрутства. 
Відповідно до абзацу третього частини першої статті 1 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) під банкрутством розуміється визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.
У правовідносинах відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом суб`єкт підприємницької діяльності визнається неплатоспроможним, господарський суд відкриє справу про банкрутство і кредитори з вимогами до боржника, під поняття яких підпадають і капіталізовані платежі, можуть звернутися з ними до боржника.
Однак у справі, ініційованій за позовом Управління, немає відомостей про перебування ФОП ОСОБА_3 у статусі банкрута. Останній припинив підприємницьку діяльність через державну реєстрацію її припинення. До цієї реєстрації в Управління не було підстав провадити капіталізацію страхових платежів, оскільки ФОП ОСОБА_3 до дати реєстрації припинення підприємницької діяльності (21 липня 2017 року) здійснював таку і зобов`язаний був сплачувати страхові внески до Фонду в порядку, встановленому законом. Підстава провести капіталізацію платежів і вимагати їх сплати виникла тоді, коли відповідач позбувся статусу суб`єкта підприємницької діяльності поза процедурою банкрутства, а до адміністративного суду звернутися, - коли відмовився її виплатити в позасудовому порядку.
9. На підставі пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки судові рішення прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків судів першої та апеляційної інстанцій скаржник не спростував, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     М. І. Гриців
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                            Л. М. Лобойко
Т. О. Анцупова                                           Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна                                             О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук                                          В. В. Пророк
Ю. Л. Власов                                              Л. І. Рогач
Ж. М. Єленіна                                            В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков                                        О. Г. Яновська
О. Р. Кібенко