ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4358/20 Справа № 173/2904/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Варенко О.П.,
суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» 
на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 21.11.2019 року вона поштою отримала постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59916185 від 30.08.2019 року, з якої дізналась, що 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6767 про стягнення з неї на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 100 827,60 грн, яка складається: із строкового основного боргу - 39 259,02 грн; простроченого основного боргу - 15 965,10 грн; прострочених процентів - 6 321,54 грн; строкових процентів -726,58 грн; простроченої плати за обслуговування кредиту - 10 229,64 грн; пені - 25 415,89 грн; плати за вчинення виконавчого напису - 1 900,00 грн.
З даної постанови вбачається, що 15.06.2018 року між нею та АТ «Ідея Банк» начебто був укладений кредитний договір № Р36.13019.004010983, строк платежу за яким настав 15.11.2018 року. В матеріалах виконавчого провадження міститься примірник вище вказаного договору, але підпис під даним договором, навіть при візуальному огляді, їй не належить. Крім того згідно п. 6.1 спірного договору, термін розрахунку до 15.06.2020 року, а не 15 листопада 2018 року, як зазначено у виконавчому написі.
Про вчинення виконавчого напису їй стало відомо з тексту самого виконавчого провадження ВП № 59916185 від 30.08.2019 року, сам же виконавчий напис вона не отримувала.
На підставі викладеного, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за № 6767 про стягнення з неї на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 100 827,60 грн. 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року позовні вимоги - задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за № 6767, про стягнення із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Р36.13019.004010983 від 15.06.2018 року в сумі: 100 827 грн 60 коп, яка складається: із строкового основного боргу - 39 259,02 грн; простроченого основного кредиту - 15 965,10 грн; прострочених процентів - 6 321 грн 54 коп; строкових процентів - 726,58 грн; строкової плати за обслуговування кредиту - 10 229,64 грн; пені - 25 415,89 грн; плати за вчинення виконавчого напису - 1 900,00 грн. .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення у справі не прийняв до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, який надійшов до приміщення суду вчасно, але переданий судді з запізненням, що призвело до порушення принципу змагальності сторін та розгляду судом справи виключно на доказах, наданих позивачем. Вказує на те, що позивач не довів належними доказами наявність спору щодо визначеної заборгованості за кредитом. Суд необґрунтовано прийняв до уваги посилання позивача про те, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений за відсутності належних документів, оскільки такі зберігаються у матеріалах нотаріальної справи, зміст яких не має бути зазначений у виконавчому написі.
Учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалися.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.08.2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 59916185 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., який зареєстрований в реєстрі за № 6767, про стягнення з позивача на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 100 827,60 грн, яка складається: із строкового основного боргу - 39 259,02 грн; простроченого основного боргу - 15 965,10 грн; прострочених процентів - 6 321,54 грн; строкових процентів - 726,58 грн; простроченої плати за обслуговування кредиту - 10 229,64 грн; пені - 25 415,89 грн; плати за вчинення виконавчого напису - 1 900,00 грн.
В матеріалах справи міститься кредитний договір № Р36.13019.004010983 від 15.06.2018 року, сторонами якого є ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , за яким остання отримала у кредит грошові кошти у розмірі 59 750,00 грн.
Проте, ОСОБА_1 наполягає на тому, що підпис у кредитному договорі Р36.13019.004010983 від 15.06.2018 року належить не їй та заперечує проти суми заборгованості, пред`явленої до стягнення, що свідчить про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами в результаті укладення кредитного договору № Р36.13019.004010983 від 15.06.2018 року, який став підставою для вчинення виконавчого напису. Відповідно вищевикладене вказує на наявність спору між сторонами, який може бути вирішений лише в судовому порядку. 
Встановивши вищезазначені обставини, керуючись положеннями ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення виключно на підставі доводів позивача; останнім не доведено, що визначена банком заборгованість за кредитним договором має суперечності та викликає сумніви щодо її дійсності взагалі; що між сторонами був укладений кредитний договір, за яким позивач взяла на себе зобов`язання вчасно повернути отримані кредитні кошти та сплатити відповідні відсотки, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Згідно зі ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. 
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Зміст виконавчого напису має відповідати вимогам, зазначеним у ст. 89 Закону.
При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність.
Відповідно до ч. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
При цьому, дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про виконавче провадження»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Отже, в основі вчинення вищевказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної у боржника заборгованості.
Згідно матеріалам справи, 30.08.2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 59916185 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., який зареєстрований в реєстрі за № 6767, про стягнення з позивача на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 100 827,60 грн, яка складається: із строкового основного боргу - 39 259,02 грн; простроченого основного боргу - 15 965,10 грн; прострочених процентів - 6 321,54 грн; строкових процентів - 726,58 грн; простроченої плати за обслуговування кредиту - 10 229,64 грн; пені - 25 415,89 грн; плати за вчинення виконавчого напису - 1 900,00 грн. 
Між тим, позивач заперечує проти підписання нею кредитного договору № Р36.13019.004010983 від 15.06.2018 року та, відповідно, ставить під сумнів безспірність грошової вимоги за кредитним договором, що дає можливість дійти висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Колегія суддів зауважує, що є слушними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення у справі не прийняв до уваги відзив відповідача на позовну заяву, який надійшов до суду вчасно, але судді передано з запізненням, що призвело до ухвалення рішення виключно на доказах, наданих позивачем. Однак, викладені у відзиві доводи проти позову, які відповідач також зазначає в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин та висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - залишити без задоволення.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова