Справа № 754/16393/19                                                                    Головуючий у суді І інстанції Шмигельський Д.І.
Провадження № 33/824/1035/2020                                                                                            Доповідач: Капічон О.М.
Категорія ч. 1 ст. 130  КУпАП
                                                                                        
                                                        П О С Т А Н О В А
іменем України
 
      16 червня 2020 року                                                                м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М., за участю водія ОСОБА_1 , захисника Галича О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу адвоката Галича О.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 12.12.2019 року щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, проживаючого за адресою:    АДРЕСА_1 ,
 
                                                     В С Т А Н О В И В:
 
Відповідно до постанови судді, 25.10.2019 року о 22 годині 44 хвилини по вул. Радунській, 40 в м. Києві водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння: нестійка хода, порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота. Від огляду на стан сп'яніння водій відмовився в присутності двох свідків у відповідності до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. № 1103.
 
Крім того, о 22 годині 44 хвилини по вул. Радунській, 40 в м. Києві водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився у безпечності, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Mercedes Benz E250», д.н.з. НОМЕР_2 , водієм якого є   ОСОБА_4 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів та завдання матеріальних збитків. Після чого, водій ОСОБА_1 , будучи причетним до вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, місце пригоди залишив.
 
Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив п.п. 2.5, 10.1, 2.10 (а) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
 
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 12.12.2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених: ст. 122-4 КУпАП -  накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 225 грн.; ст. 124 КУпАП - накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.; ч. 1 ст. 130 КУпАП - накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними записами на строк 1 рік; стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп.
 
На вказану постанову адвокатом Галичем О.М. подано апеляційну скаргу, в якій він просить її скасувати та якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку про винуватість у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень, закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та винесеною з порушенням конституційних прав ОСОБА_1 та норм КУпАП, що призвело до неправильного вирішення справи, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що 25.10.2019 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_1 зателефонував охоронник автостоянки, де він паркує автомобіль, та повідомив, що туди приїхали працівники поліції, які розшукують його з приводу ДТП. Після того, як ОСОБА_1 прийшов на стоянку, працівники поліції повідомили йому, що він вчинив ДТП, за обставин, зазначених судом першої інстанції. ОСОБА_1 поліцейським пояснив, що він не вчиняв ДТП, близько 20 години 00 припаркував свій автомобіль, та з друзями святкував день автомобіліста, вживаючи спиртні напої, оскільки за кермо вже не сідав  і приблизно  о 22 годині він прийшов додому та ліг спати. Від пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння він відмовився, оскільки автомобілем не керував. Адвокат зазначає, що судовий розгляд відбувся без належного повідомлення ОСОБА_1 , а зазначена у повістках адреса є неправильною, однак суд не вжив заходів щодо встановлення правильної адреси. Апелянт зазначає, що у схемі місця ДТП взагалі не вказано пошкодження автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , які сліди на ньому залишені, не долучено інших доказів та не вказано пошкоджень і слідів. Окрім того, ОСОБА_1 працівники поліції не зупиняли, у зв`язку з чим, притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є незаконним, оскільки відсутні докази, що він керував транспортним засобом. 
 
Одночасно з апеляційною скаргою апелянтом було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим що справа про адміністративне правопорушення щодо нього розглянута без ОСОБА_1 і судом першої інстанції було порушено порядок його повідомлення, а про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 20.01.2020 року.
 
Заслухавши водія ОСОБА_1 та його захисника Галича О.М., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.
 
Відповідно до ч. 7 ст. 247 КУпАП апеляційний суду переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
 
З огляду на пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Галич О.М. не оспорюють винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, а тому висновок судді місцевого суду про доведеність вини останнього у вчиненні вказаних правопорушень, за обставин, викладених в постанові, не є предметом апеляційної перевірки відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП.
 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не дотримався вище вказаних вимог закону та дійшов необґрунтованих висновків про наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 251729 від 26 жовтня 2019 року встановлено, що 25 жовтня 2019 року о 22 годині 44 хвилини по вул. Радунській, 40 в м. Києві водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_1  з ознакамиалкогольного сп`яніння: нестійка хода, порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження  огляду на стан сп'яніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
 
Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 251729 від 26 жовтня 2019 року, пояснення водія ОСОБА_4 та відеозапис з нагрудної камери поліцейського.
 
Разом з тим, у судовому засіданні ані ОСОБА_1 , ані свідок ОСОБА_4 допитані не були.
 
Посилаючись на вказані вище докази як на такі, що підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР України та, відповідно, вину у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суддя місцевого суду не дав їм належної оцінки, а саме не зазначив, які саме дані містяться у цих доказах, які  факти та обставини ці докази підтверджують, у зв`язку з чим  дійшов передчасного висновку про наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Так, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні   адміністративного правопорушення передбаченого ст..130 КУпАП не визнав та пояснив, що 25 жовтня 2019 року, приблизно о 23 годині, йому зателефонував охоронник автостоянки, де він ставить свій автомобіль та повідомив, що його розшукують з приводу вчинення ним ДТП за адресою: м. Київ, вул. Радунська, буд. 40. Після того, як він прийшов на стоянку, працівники поліції повідомили йому, що 25 жовтня 2019 року, приблизно о 22 годині 44 хвилини, він вчинив ДТП з автомобілем «Мерседес Бенс» д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв припаркований на території магазину «ЕКО-Маркет». ОСОБА_1 вказував, що після того, як він поставив автомобіль на стоянку, він зустрів своїх знайомих, які запропонували йому вжити спритні напої. В подальшому, працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння від якого він відмовився, оскільки не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.
 
Згідно протоколу опитування особи за її згодою вих. № 5/72 від 11 травня 2020 року встановлено, що ОСОБА_5 працює охоронником на автостоянці, на якій подобово ставить свій автомобіль марки «МАЗДА» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який має своє визначене місце. 25 жовтня 2019 року  приблизно о 22 годині, на вказану автостоянку заїхав ОСОБА_1 та запаркувався на автомобілі марки «МАЗДА» д.н.з. НОМЕР_1 на своє визначене місце. Потім підійшов до нього, розрахувався за добу охорони його автомобіля та пішов додому. Приблизно о 23 годині цього ж вечора на автостоянку під`їхав автомобіль патрульної поліції, з якого вийшли два поліцейські та запитали чи заїжджав приблизно півтори години назад та чи перебуває на автостоянці автомобіль марки «МАЗДА» червоного кольору. Оскільки він несе відповідальність за охорону автомобілів, він одразу зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що його розшукують працівники поліції. Приблизно через хвилин 40 до автостоянки прийшов ОСОБА_1 та почав спілкуватися з працівниками поліції. З розмови, він чув, що ОСОБА_1 нібито причетний до ДТП, яка відбулася в цей день. В подальшому, працівники поліції почали казати ОСОБА_1 , що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння і посадили його до службового автомобіля.
 
На запитання адвоката, чи перебував ОСОБА_1 під час коли заїздив на автостоянку у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_5 повідомив, що на його погляд ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки він не відчув від нього запаху алкоголю з порожнини рота, зіниці очей у нього були нормальні, не червоні, він нормально спілкувався, порушення в координації його рухів він не помітив.  
 
З відеозапису спілкування  працівників поліції  та ОСОБА_1 вбачається, що останній категорично заперечував факт керування ним  транспортним засобом.
 
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР), водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. 
 
Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
 Відповідно до п. 27 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
 
Проте, враховуючи обставини справи та докази, на які посилається апелянт, апеляційний суд вважає, що з матеріалів справи неможливо встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
 
Не дивлячись на те, що ОСОБА_1  в присутності двох свідківвідмовився від проходження  огляду на стан  алкогольного сп'яніння,  зібраними у справі доказами не встановлений факт керування ним транспортним засобом у такому стані.
 
Враховуючи, що докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у справі відсутні, а згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції, в частині притягнення останнього до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП  підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення.
 
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 12.12.2019 року, то воно є слушним, а тому підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про день розгляду справи.
 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В: 
 
Поновити адвокату Галичу О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження  постанови Деснянського районного суду міста Києва від 12.12.2019 року.
 
Апеляційну скаргу захисника - задовольнити.
 
Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 12.12.2019 року щодо ОСОБА_1 , в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати та провадження в цій частині закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.  
 
В решті постанову залишити без змін.
 
Постанова оскарженню не підлягає.

 
    Суддя                                                                   О.М. Капічон